title: Arbetsmiljöverkets föreskrifter om användning av personlig skyddsutrustning samt allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna

text: Med personlig skyddsutrustning avses i dessa föreskrifter varje utrustning som är avsedd att bäras eller hållas av en person till skydd mot en eller flera risker som skulle kunna hota dennes säkerhet eller hälsa under arbetet samt varje tillbehör, som är avsett att uppfylla detta mål. Följande utrustningar är undantagna från föreskrifterna: a) Vanliga arbetskläder och uniformer, som inte är särskilt utformade för att skydda arbetstagarens säkerhet och hälsa. b) Utrustning som används för självförsvar eller i avskräckande syfte. c) Bärbar utrustning för att upptäcka och varna för risker och olägenheter.

text: Med arbetsgivare jämställs i dessa föreskrifter: 1. Den som anlitar inhyrd arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet. 2. Den som ensam eller gemensamt med familjemedlem men utan någon anställd yrkesmässigt driver någon av följande verksamheter. a) Byggnads- eller anläggningsarbete. b) Annat arbete, dock endast såvitt gäller skydd mot risker från tekniska anordningar eller farliga ämnen. 3. De som i övrigt för gemensam räkning yrkesmässigt driver verksamhet utan anställd.

text: Allmänna bestämmelser

text: Om personlig skyddsutrustning omfattades av svenska föreskrifter, som överför EG- direktiv till svensk rätt, när utrustningen släpptes ut på

text: Jfr Rådets direktiv

text: av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av personlig skyddsutrustning på arbetsplatsen (EGT nr L 393, 30.11.1989, s 18)

text: marknaden eller togs i bruk inom EES, gäller följande. Utrustningen får användas endast om den fortfarande uppfyller de krav på dess beskaffenhet och på information om användningen som finns i de föreskrifter som gällde för utrustningen när den släpptes ut på marknaden eller togs i bruk. Detsamma gäller personlig skyddsutrustning som omfattades av motsvarande föreskrifter i något annat land inom EES. Vad beträffar märkning och bruksanvisning gäller vid användning dock alltid de krav på språk som följer av de svenska föreskrifterna.

text: Arbetsgivaren skall, utan kostnad för arbetstagaren, tillhandahålla den personliga skyddsutrustning som behövs för arbetet.

text: Gemensamma skyddsåtgärder. Riskbedömning och val av utrustning

text: Gemensamma skyddsåtgärder skall prioriteras framför individinriktade. Personlig skyddsutrustning skall användas när risken inte kan undvikas eller begränsas tillräckligt mycket genom allmänna tekniska skyddsåtgärder eller arbetsorganisatoriska åtgärder. Arbetsgivaren skall, innan personlig skyddsutrustning väljs, analysera och bedöma riskerna vid arbetet och vilka egenskaper utrustningen skall ha för att skydda mot dessa. Därvid skall hänsyn tas även till risker som utrustningen i sig kan orsaka. Bedömningen skall revideras när någon förändring inträffat som har betydelse för bedömningen.

text: Användning

text: Personlig skyddsutrustning får användas endast om den a) är ändamålsenlig i förhållande till de risker den är avsedd för utan att den i sig leder till ökad risk, b) är anpassad till förhållandena på arbetsplatsen, c) är anpassad till aktuella arbetsställningar och arbetsrörelser, d) är anpassad till arbetstagarens hälsotillstånd samt e) passar bäraren efter nödvändig justering.

text: Personlig skyddsutrustning skall vara avsedd för personligt bruk om det inte finns särskilda skäl för undantag. Om utrustningen används av mer än en person, skall åtgärder vidtas för att säkerställa att sådan användning inte skapar säkerhets-, hälso- eller hygienproblem för de olika användarna.

text: Personlig skyddsutrustning får endast användas för det ändamål för vilket den är avsedd.

text: Om det finns mer än en risk som gör det nödvändigt att samtidigt bära mer än en typ av personlig skyddsutrustning, skall utrustningarna kunna kombineras och fortfarande vara effektiva mot riskerna i fråga.

text: Vid användning av personlig skyddsutrustning skall hänsyn tas till a) arbetets varaktighet, b) den fysiska och psykiska belastningen, c) riskens omfattning och frekvens, d) de särskilda förhållanden som råder på arbetsplatsen samt e) prestanda hos den aktuella personliga skyddsutrustningen.

text: Information

text: Arbetsgivaren skall på förhand informera arbetstagaren om de risker som den aktuella personliga skyddsutrustningen skall skydda mot. Arbetsgivaren skall även ordna med instruktion och övning och, om det behövs, demonstrera hur utrustningen skall användas så att avsedd skyddseffekt uppnås. Lämplig skriftlig information för varje aktuell personlig skyddsutrustning skall tillhandahållas och finnas tillgänglig inom företaget eller verksamheten.

text: Arbetstagare skall följa givna instruktioner vid användning av den personliga skyddsutrustningen.

text: Underhåll och förvaring

text: Arbetsgivaren skall se till att den personliga skyddsutrustningen underhålls, kontrolleras, repareras och förvaras så att dess skyddseffekt och hygieniska standard bibehålls. Utrustning som skadats eller av annan anledning kan antas ha otillräcklig skyddseffekt får inte användas.

text: Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

text: Dessa föreskrifter träder i kraft den 1 juli 2001. Samtidigt upphävs Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med allmänna föreskrifter om användning av personlig skyddsutrustning (

text: AFS 1993:40

text: KENTH PETTERSSON

text: Björn Andersson Göran Lindh

text: Arbetsmiljöverkets allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna om användning av personlig skyddsutrustning

text: Arbetsmiljöverket meddelar följande allmänna råd om tillämpningen av Arbetsmiljöverkets föreskrifter (

text: AFS 2001:3

text: ) om användning av personlig skyddsutrustning. Allmänna råd har en annan juridisk status än föreskrifter. De är inte tvingande, utan deras funktion är att förtydliga innebörden i föreskrifterna (t.ex. upplysa om lämpliga sätt att uppfylla kraven, visa exempel på praktiska lösningar och förfaringssätt) och att ge rekommendationer, bakgrundsinformation och hänvisningar.

text: Bakgrund

text: Sverige skall som medlem av Europeiska unionen (EU) överföra EG-direktiv till svenska föreskrifter. Reglerna inom EU för arbetstagarnas säkerhet och hälsa anges i ett ramdirektiv som ger de grundläggande reglerna för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen. Ett antal särdirektiv ger också minimikrav som inte får underskridas i EU:s medlemsländer. Det tredje särdirektivet (

text: ) innehåller krav för arbetstagares användning av personlig skyddsutrustning i arbetslivet. Föreskrifterna om användning av personlig skyddsutrustning är baserade på det direktivet.

text: Allmänt

text: Arbetsgivaren har huvudansvaret för en säker och i övrigt tillfredsställande arbetsmiljö. Arbetsmiljöverket har givit ut föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete. I dessa finns bestämmelser om skyldighet för arbetsgivaren att undersöka, genomföra och följa upp verksamheten på ett sådant sätt att ohälsa och olycksfall i arbetet förebyggs och en tillfredsställande arbetsmiljö uppnås. Närmare bestämmelser finns om bland annat regelbunden undersökning av arbetsförhållandena och om bedömning av risker för att någon kan komma att drabbas av ohälsa eller olycksfall i arbetet. Föreskrifterna innehåller också bestämmelser om genomförande av åtgärder omedelbart eller så snart det är praktiskt möjligt. Enligt

text: 2 kap. 7 § arbetsmiljölagen

text: (AML) skall personlig skyddsutrustning användas endast om betryggande skydd mot ohälsa och olycksfall inte kan nås på annat sätt.

text: De skador man vill skydda mot kan hänga samman med mekaniska risker, kemiska risker, smittrisker, buller, hetta, kyla m.m. Enligt

text: 2 kap. 7 §

text: AML skall arbetsgivaren tillhandahålla arbetstagarna den personliga skyddsutrustningen. Arbetstagaren är i sin tur skyldig att följa gällande föreskrifter samt använda den personliga skyddsutrustning som behövs. Detta framgår av

text: 3 kap. 4 §

text: AML. Enligt

text: 3 kap. 8 §

text: AML skall en skyddsutrustning vid leverans åtföljas av uppgifter om utrustningen som är av betydelse för att förebygga ohälsa och olycksfall. Det kan t.ex. vara en beskrivning som anger hur den personliga skyddsutrustningen skall användas och skötas.

text: Kommentarer till enskilda paragrafer

text: Till 1 §

text: Exempel på personlig skyddsutrustning är hörselskydd, skyddshjälm, ögonskydd, andningsskydd, dykeriapparater, skyddsskor, fallskydd, skyddshandskar, skyddskläder mot exempelvis stick- och skärskador och andra mekaniska skador, kemikalier, mikroorganismer, hetta, kyla och speciella klimatfaktorer samt skyddskläder såsom förkläden, vattentäta kläder och reflexselar. Exempel på utrustning som är undantagen från föreskrifterna är personburna utrustningar för att mäta gashalt eller oxygenbrist (syrebrist).

text: Till 2 §

text: Paragrafen innebär att när det står ”arbetsgivaren skall” i föreskrifterna så skall skyldigheten gälla även de kategorier som räknas upp i punkterna 1–3. För ensamföretagare utan anställd och familjeföretag utan anställd är grundprincipen att

text: arbetsmiljölagen

text: och föreskrifter som beslutats med stöd av

text: arbetsmiljölagen

text: endast gäller risker som härrör från tekniska anordningar eller farliga ämnen samt beträffande gemensamt arbetsställe. När det gäller arbete som omfattas av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om byggnads- och anläggningsarbete gäller dock ett utvidgat ansvar för ensam- och familjeföretagare. Det är därför som punkt 2 i paragrafen delats upp i a) ”Byggnads- och anläggningsarbete” och b) ”Annat arbete,…”. En grundläggande bestämmelse om detta finns i

text: 2 §

text: Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om byggnads- och anläggningsarbete (

text: AFS 1999:3

text: ). Se även kommentaren till den paragrafen.

text: Punkt 3 avser dem som, utan att vara medlemmar av samma familj, för gemensam räkning yrkesmässigt driver verksamhet utan anställd.

text: Till 3 §

text: EG-direktivet (

text: ) om utförande av personlig skyddsutrustning införlivades i svensk rätt genom Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse

text: AFS 1993:11

text: med föreskrifter om utförande av personlig skyddsutrustning. Efter ändringar av direktivet har dessa föreskrifter ersatts av styrelsens kungörelse

text: AFS 1996:7

text: Till 4 §

text: Kravet att den personliga skyddsutrustningen skall tillhandahållas utan kostnad för arbetstagaren gäller när utrustningen används i arbetet. Det finns inget som hindrar att överenskommelse träffas om att arbetstagaren bidrar till kostnaden för viss personlig skyddsutrustning mot att denna får användas även på fritiden eller blir arbetstagarens personliga egendom.

text: Till 5 §

text: Som framgår av

text: 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen

text: ligger det i arbetsgivarens skyldigheter att samråda med arbetstagaren i frågor som rör utformningen av arbetstagarens arbetssituation. I

text: 6 kap.

text: och

text: 9 §§

text: arbetsmiljölagen

text: finns regler om skyddsombuds och skyddskommittés medverkan vid anskaffning av anordningar t.ex. personlig skyddsutrustning. Vid val av personlig skyddsutrustning är det särskilt viktigt med samråd innan beslut har fattats. Har arbetstagaren varit med att välja utrustningen ökar också dennes motivation att använda utrustningen. I många av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter finns särskilda regler om användning av personlig skyddsutrustning. Se bilaga 1. Ytterligare information om val av personlig skyddsutrustning finns i Boken om personlig skyddsutrustning (beställningsnummer H227), utgiven av Arbetarskyddsstyrelsen samt i handboken Din personliga skyddsutrustning (beställningsnummer H349) som för närvarande är under utarbetande hos Arbetsmiljöverket. I vilken mån erforderligt skydd mot en aktuell risk kan uppnås med hjälp av personlig skyddsutrustning beror på risknivån. Denna behöver bedömas för att rätt skyddsutrustning skall kunna väljas. Olika hörselskydd

text: har t.ex. olika dämpeffekt och dämpningen är begränsad. Skyddsglasögon, skyddsskor och skyddshjälmar ger endast ett begränsat mekaniskt skydd som framgår av provningsbestämmelserna för varje typ av skyddsutrustning. För att riskerna skall kunna identifieras behöver bland annat följande beaktas: • arbetsrutiner, • arbetsutrustning, • arbetsplatsens utformning, • arbetets varaktighet, • vilken fysisk och psykisk belastning som uppstår av arbetet, • termiskt klimat, • riskens omfattning och frekvens, • de särskilda förhållanden som råder på arbetsplatsen, • individuella faktorer hos användaren. Många gånger är det bra att använda en checklista för att försäkra sig om att alla risker är identifierade. Ibland kan hjälp behövas från t.ex. företagshälsovård. Om något i arbetsprocessen ändras kan det vara nödvändigt att välja annan personlig skyddsutrustning. Det är också viktigt att hålla sig informerad om nya produkter på marknaden, som kan ha bättre egenskaper än den tillgängliga.

text: Till 6 §

text: Det är viktigt att personlig skyddsutrustning är beskaffad och används så att den inte ger upphov till nya riskmoment. Det är också viktigt att välja utrustning som är bekväm och lätt att ta på och av. Det är viktigt att varselklädsel anpassas efter ljusförhållandena. På arbetsplatser upplysta av t.ex. natriumlampor är det särskilt viktigt med rätt val av färger på varselklädseln. Ögonskydd som ger begränsat synfält eller skyddsskor med för verksamheten olämplig sula är exempel på utrustning som kan innebära ytterligare risker i arbetet. Vissa material i utrustningen kan vid hudkontakt utlösa eller ge upphov till allergi eller annan överkänslighet hos känsliga personer. Som exempel kan nämnas handskar, tillverkade av gummi eller kromgarvat läder, samt glasögonbågar, knappar och spännen som innehåller nickel.

text: Skyddsfunktionen är den viktigaste egenskapen hos den personliga skyddsutrustningen, men inom ramen för bibehållen säkerhet är det viktigt att så hög komfort som möjligt eftersträvas för att skyddsutrustningen skall hindra så litet som möjligt. Filterskydd med fläkt är exempel på utrustning där andningsmotståndet i ett andningsskydd har minimerats. Personlig skyddsutrustning förutsätter ofta en individuell utprovning. Att t.ex. ett andningsskydd är typkontrollerat innebär inte att det med säkerhet passar alla ansikten. Det kan ibland vara nödvändigt att prova olika fabrikat och/eller storlekar av en skyddsutrustning för att avsedd skyddseffekt och rimlig bekvämlighet skall uppnås. Vid tillhandahållande av personlig skyddsutrustning är det viktigt att ta hänsyn till människors individuella förutsättningar och begränsningar, t.ex. kvinnors och mäns olika förutsättningar beroende på olikheter i kroppsmått och kroppsstyrka. Det är också viktigt att vid behov anpassa utrustningen och dess användning till anställda med funktionshinder.

text: Till 7 §

text: Exempel på personlig skyddsutrustning som mycket väl kan brukas av olika personer är t.ex. reflexselar.

text: Till 8 §

text: Personlig skyddsutrustning kan vara utförd för att fylla flera funktioner, så kallade kombinationsskydd. Det är väsentligt att var och en av utrustningarna har tillfredsställande skyddseffekt t.ex. vid kombinationen skyddshjälm–hörselskydd–andningsskydd. Om arbetstagaren måste bära glasögon kan glasögonskalmarna ibland ha sådan storlek och form att de hindrar hörselkåpor eller helmask att sluta tätt mot huden. Detta kan, särskilt om hög skyddseffekt behövs, medföra att skydden inte är tillräckligt effektiva.

text: Till 9 §

text: Vid vissa typer av andningsskydd kan skyddets vikt, andningsmotstånd och även psykisk belastning göra att det behövs särskilda åtgärder. Sådana åtgärder kan vara att minska den fysiska arbetsbelastningen med tekniska hjälpmedel, t.ex. lyftanordning eller att införa arbetspauser. Behov av pauser kan också finnas vid arbete som medför hög belastning genom användning av täta dräkter, t.ex. kemikalieskyddskläder eller

text: kompletterande klädsel mot värme eller kyla, t.ex. vid arbete vid ugnar eller i kylrum. Det är förbjudet att annat än på vissa villkor anlita minderåriga till arbete i miljö som medför sådan exponering för farligt ämne att andningsskydd behöver användas. Se Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om minderåriga i arbetslivet.

text: Till 10–12 §§

text: Det är viktigt att arbetsgivaren förvissar sig om att den information som lämnas till arbetstagaren om utrustningen uppfattas på rätt sätt. Det är också viktigt att arbetstagaren förstått innehållet i bruksanvisningen. Det är en fördel om även inköpare och lagerhållare deltar vid informationen. Det är viktigt att informera den som skall använda den personliga skyddsutrustningen om att utrustningens skyddseffekt kan minska eller utebli om den används till annat ändamål än den är avsedd för. Att använda utrustningen kan vara mer eller mindre komplicerat och svårt att lära. Ibland kan praktiska prov behöva utföras med utrustningen. Många gånger behöver arbetsgivaren också utfärda skriftliga användningsinstruktioner. Arbetsgivaren är enligt

text: 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen

text: ansvarig för att bland annat skyddsutrustning underhålls väl. Sanering, tvättning och annan rengöring av personlig skyddsutrustning är en del av underhållet. Vad gäller skydd mot kyla kan underhållet avse t.ex. torkning av fuktiga skyddskläder. När t.ex. skyddskläder blivit starkt förorenade av någon kemikalie kan det finnas anledning att överväga om det är lämpligt att låta tvättvatten gå ut i avloppet. Behovet av underhåll varierar starkt mellan olika typer av personlig skyddsutrustning. I en del fall, t.ex. i fråga om andningsskydd och fallskydd, kan behövas ett på särskilt sätt organiserat underhåll. Det är viktigt att rutiner utarbetas för vård och förvaring av personlig skyddsutrustning, bland annat med hänsyn till påverkan av skadliga ämnen och åldring vid lagring. Bland annat kan kassationsregler behövas. Rutiner för detta kan läggas upp efter samråd mellan arbetsgivaren och arbetstagarna, t.ex. inom skyddskommittén. Det kan t.ex. vara lämpligt att utrustningen märks och/eller görs obrukbar vid kassationen för att hindra återbruk av misstag eller oförstånd. Det är angeläget att arbetstagare är aktsam om skyddsutrustningen, sköter den väl, är uppmärksam på att skyddseffekten inte försämras samt efter användning återställer den på sin rätta plats. Viss skyddsutrustning

text: kan, sedan den rengjorts, behöva placeras i särskild förvaringsanordning för att inte påverkas av luftföroreningar. Det är också angeläget att arbetsgivaren snarast underrättas om utrustningens skyddseffekt försämrats. Det är viktigt att det finns inarbetade rutiner för hur den personliga skyddsutrustningen skall underhållas, kontrolleras, repareras och förvaras. Sammantaget kommer arbetstagarna härigenom att känna till: • varför, när, var och hur utrustningen skall användas, • vilken typ som skall användas, • var man kan hämta utrustningen, • när och hur utrustningen skall rengöras, • hur man kontrollerar skyddseffekten, • när underhåll behövs och när utrustningen behövs bytas ut, • var man kan finna reservdelar och • var och hur utrustningen skall förvaras.

text: Bilaga 1

text: Lista över vilka föreskrifter och allmänna råd som innehåller särskilda regler om användning av personlig skyddsutrustning.

text: Hjälm Fall- Ögon- Hand- Kläder Hörsel- Andn. Fot/ skydd skydd skar skydd skydd benskydd

text: AFS 1981:5

text: Dammexplosioner •

text: AFS 1981:14

text: Fall •

text: AFS 1981:15

text: Ras •

text: AFS 1981:18

text: Gångbanor på tornkranar •

text: AFS 1982:20

text: Restauranger • • • •

text: AFS 1984:2

text: Bultpistoler • •

text: AFS 1984:15

text: Avloppsanläggningar • • • • • • • •

text: AFS 1985:1

text: PCB • • • • •

text: AFS 1985:4

text: Sotning • • • • • •

text: AFS 1985:18

text: Frisörarbete •

text: AFS 1986:5

text: Formsprutmaskiner • • •

text: AFS 1986:11

text: Växlingsarbete • • •

text: AFS 1986:13

text: Oljor • •

text: AFS 1986:18

text: Hamnarbete • • •

text: AFS 1986:23

text: Skydd mot blodsmitta • • • •

text: AFS 1986:24

text: Truckar •

text: AFS 1986:26

text: Arbete på fartyg • • • • •

text: AFS 1986:29

text: Sprutmålning • • • • •

text: AFS 1986:30

text: Handcirkelsågar för trä • •

text: AFS 1987:18

text: Slipmaskiner och slipverktyg •

text: AFS 1988:4

text: Blybatterier •

text: AFS 1988:6

text: Trämögel • •

text: AFS 1989:2

text: Riskavfall • • • • • •

text: AFS 1989:7

text: Amalgam i tandvård • • •

text: AFS 1989:8

text: Kassodling av fisk • •

text: AFS 1990:9

text: Oorganiska fibrer • • •

text: AFS 1990:11

text: Arbete med försöksdjur • • • •

text: AFS 1990:18

text: Omvård i enskilt hem • • •

text: AFS 1991:2

text: Smittfarligt arbete • • • •

text: AFS 1991:6

text: Underhåll av tekn. anordning • • •

text: AFS 1992:7

text: Oorganisk ytbehandling • • • •

text: AFS 1992:9

text: Svetsning • • • • •

text: AFS 1992:10

text: Buller •

text: AFS 1992:16

text: Kvarts •

text: AFS 1992:17

text: Bly • •

text: AFS 1992:18

text: Motorbränslen • • • •

text: AFS 1992:20

text: Flytgödsel • •

text: AFS 1993:3

text: Slutet utrymme • • •

text: AFS 1993:57

text: Dykeriarbete • •

text: AFS 1994:8

text: Laser •

text: AFS 1994:11

text: Org. damm i lantbruk •

text: AFS 1994:54

text: Högtrycksstråle • • •

text: AFS 1995:1

text: Rök- och kemdykning • • • • • •

text: AFS 1996:4

text: Härdplaster • • • •

text: AFS 1996:7

text: Utf. av personlig skyddsutr. • • • • • • • •

text: AFS 1996:13

text: Asbest • •

text: AFS 1997:2

text: Arbete i stark värme • •

text: AFS 1997:3

text: Bergarbete • • •

text: AFS 1997:5

text: Smältning, gjutning av metall • • • • • • •

text: AFS 1997:7

text: Gaser • • • • • •

text: AFS 1997:10

text: Laboratoriearbete • • •

text: AFS 1997:12

text: Biologiska ämnen • • • •

text: AFS 1998:2

text: Kylda livsmedelslokaler • • • • •

text: AFS 1998:6

text: Bekämpningsmedel • • • • •

text: AFS 1998:8

text: Motorbranschen • • • • • •

text: AFS 1999:3

text: Bygg- och anläggning • • • • • • • •

text: AFS 1999:11

text: Cytostatika • • • •

text: AFS 2000:2

text: Motorsåg, röjsåg • • • • • •

text: AFS 2000:4

text: Kemiska arbetsmiljörisker • • •

text: AFS 2000:5

text: Mikroorganismer • • • •

text: AFS 2000:6

text: Mast- och stolparbete • • • • • • Med 1974:4 Lagringsanordn. för massgods • •

text: Information från Arbetsmiljöverket

text: Andra aktuella regler

text: Arbetsmiljölagen

text: (SFS 1977:1160) Arbetsmiljöförordningen (SFS 1977:1166)

text: Arbetarskyddsstyrelsens författningssamling

text: AFS 1996:1

text: Minderåriga

text: AFS 1996:7

text: Utförande av personlig skyddsutrustning

text: AFS 1999:3

text: Byggnads- och anläggningsarbete

text: Arbetsmiljöverkets författningssamling

text: AFS 2001:1

text: Systematiskt arbetsmiljöarbete

text: Övriga skrifter

text: Boken om personlig skyddsutrustning (H227) –––––––––––– Eftersom lagar, förordningar och föreskrifter ändras eller ersätts med andra författningar är det viktigt att hålla reda på vad som gäller. När lagar och förordningar ändras behåller de ofta sitt nummer i svensk författningssamling, SFS.

text: Arbetsmiljölagen

text: har till exempel SFS-numret 1977:1160, trots att den har ändrats många gånger sedan 1977. För att få reda på hur den aktuella lag- eller förordningstexten ser ut kan man exempelvis via Internet gå in på www.lagrummet.gov.se och ta fram den senaste versionen av lagar och förordningar som man är intresserad av. För att hålla sig uppdaterad om Arbetarskyddsstyrelsens och Arbetsmiljöverkets föreskrifter kan det vara bra att regelbundet via Internet gå in på Arbetsmiljöverkets hemsida www.av.se och under rubriken ”Regler” kontrollera vilka föreskrifter som gäller för den aktuella verksamheten. Det går också att vända sig till Publikationsservice för att få upplysningar om vilka föreskrifter som är aktuella. De kan beställas från Arbetsmiljöverket, Publikationsservice, Box 1300, 171 25 Solna. Fax: 08-735 85 55, tfn: 08-730 97 00.

text: Notera att det kan finnas fel i dokumentationen på Internet och att det är den tryckta texten som gäller rättsligt.


fs: afs

publisher: Stockholm 2001

title: Arbetsmiljöverkets föreskrifter om gasflaskor samt allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna

text: Dessa föreskrifter gäller gasflaskor. De gäller dock inte flaskor som huvudsakligen är avsedda för användning – i luftfartyg eller i krigsmateriel. Föreskrifterna gäller inte heller när gasflaskor används för – sådan internationell transport, som avses i den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg (ADR), – sådan internationell transport, som avses i det internationella reglementet om befordran av farligt gods med järnväg (RID), – sådan internationell transport, som avses i det internationella reglementet om befordran av farligt gods med luftfartyg (ICAO-TI), – sådan nationell transport av farligt gods för vilken föreskrifter har meddelats med stöd av lagen (SFS 1982:821) om transport av farligt gods. Vid arbete med fyllning av gasflaskor som efter fyllning skall användas utanför föreskrifternas tillämpningsområde, gäller endast bestämmelserna i 9 § första stycket. Bestämmelserna i 3–4 §§ och 5 § första stycket gäller inte gasflaskor för andningsapparater och bärbara brandsläckare.

type: stycke

type: paragraf

text: I dessa föreskrifter används följande beteckningar med nedan angiven betydelse. Fortlöpande tillsyn Regelbunden tillsyn av gasflaska med tillhörande utrustning i syfte att utröna om säkerheten är betryggande. Gasflaska Transportabelt trycksatt kärl med största volym 150 liter avsett för gaser klass 2 enligt Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 1998:8

text: ) om inrikes transport av farligt gods på väg och i terräng eller för sådana ämnen som anges i bilaga 5 till Statens räddningsverks föreskrifter

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar. Gasflaskpaket Gasflaskor sammansatta i en ställning och förbundna i ett system för tömning och fyllning via en gemensam huvudventil. Tryck Avser övertryck om inte annat anges. Återkommande kontroll Kontroll av tidigare kontrollerat objekt för att ta reda på om det fortfarande uppfyller ställda krav.

text: Märkning

type: rubrik

text: Gasflaskor skall vara märkta på det sätt som anges i 14–18 §§ Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar.

text: Bedömning av överensstämmelse och förnyad bedömning av överensstämmelse

text: Gasflaskor får släppas ut på marknaden, avlämnas för att tas i bruk eller användas inom föreskrifternas tillämpningsområde endast om de genomgått en sådan bedömning av överensstämmelse eller förnyad bedömning av överensstämmelse som anges i 5–9 §§ Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar, och därvid bedömts uppfylla där ställda krav.

text: Villkor för fyllning samt återkommande kontroll

text: Gasflaskor får fyllas endast om de genomgått bedömning av överensstämmelse eller förnyad bedömning av överensstämmelse enligt 4 §. De får fyllas endast till och med utgången av gällande intervall för återkommande kontroll enligt 6 §.

text: Återkommande kontroll av gasflaskor skall utföras i den ordning, på det sätt och inom det intervall som framgår av 10–13 §§ Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar. Gasflaskor för andningsapparater för rök- och kemdykning samt vattendykning skall dock genomgå återkommande kontroll inom intervallet 5 år.

text: Fortlöpande tillsyn

text: Gasflaskor skall fortlöpande tillses så att säkerheten är betryggande. Tillsynen skall omfatta såväl gasflaskornas yttre som armatur. Om väsentlig skada upptäcks skall berörd gasflaska eller utrustning repareras eller kasseras.

text: Förvaring och användning

text: Gasflaskor med tillhörande utrustning skall hanteras och förvaras på ett från säkerhetssynpunkt lämpligt sätt. I arbetslokal får endast finnas det antal gasflaskor som behövs för arbetets utförande. Varningsskylt för gasflaskor skall finnas uppsatt i anslutning till dörren till lokal eller annat utrymme där flaskor förvaras. Varningsskylt skall även finnas invid flaskors uppställningsplats om flaskorna inte är väl synliga.

text: Fyllning

text: Gasflaskor får endast fyllas med den gas eller gasblandning samt till det tryck eller den vikt som de är avsedda för. Fyllningen skall utföras så att säkerheten är betryggande. Gasflaskor skall efter fyllning förses med etikett med följande uppgifter: – Svenskt namn och kemisk formel eller annan vedertagen beteckning på flaskornas innehåll. – Kortfattad instruktion för flaskornas användande. – Gaspåfyllarens namn och adress. Detta gäller dock inte när motsvarande krav på märkning gäller enligt föreskrifter från Kemikalieinspektionen eller Sprängämnesinspektionen.

text: Inkoppling och tömning

text: Gasflaskor får kopplas endast till utrustning, apparater eller anläggningar som är avsedda för samma gasslag som gasflaskorna innehåller. Tömning av gasflaskor får ej påskyndas genom direkt uppvärmning av flaskan.

text: Utrustning

text: Gasflaskor skall när de används ha tillförlitlig avstängningsventil. Ventil, annan tillhörande armatur och slang skall vara så konstruerad och dimensionerad att betryggande säkerhet erhålles med hänsyn till den hantering flaskorna normalt kan komma att utsättas för.

text: Ventilutlopp från gasflaskor med brandfarligt, frätande eller giftigt innehåll skall vid förvaring ha tätpropp som hindrar läckage genom ventilutloppet även om ventilen är öppen. Vid tömning av sådana gasflaskor genom slang skall det i anslutning till ventilen finnas anordning, t.ex. reduceringsventil, regulator eller slangbrottsventil, som begränsar flödet om slangen brister eller lossnar från infästningen. Sådan anordning behövs inte om flaskventilens utloppskanal har en diameter av högst 1,5 mm.

text: Ventiler och kopplingsdetaljer skall när de används ha sådana anslutningsmått att farliga förväxlingar av tryckklasser och gasslag förhindras.

text: Gasflaskpaket

text: Gasflaskpaket med tillhörande ram, samlingsrör och ventiler skall vara så utförda att betryggande säkerhet erhålles.

text: Särskilda bestämmelser

text: Bestämmelserna i 4 och 5 §§ utgör föreskrifter enligt

text: 4 kap 1 § arbetsmiljölagen

text: (SFS 1977:1160). Brott mot dessa föreskrifter kan enligt

text: 8 kap 2 § samma lag

text: medföra böter.

text: Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

text: Dessa föreskrifter träder i kraft den 1 juli 2001. Samtidigt upphävs Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om gasflaskor (

text: AFS 1998:7

text: ). De nya föreskrifterna hindrar dock inte att gasflaskor som följer de upphävda föreskrifterna släpps ut på marknaden, annars avlämnas för att tas i bruk eller tas i drift till och med den 30 juni 2003. Gasflaskor som följer de upphävda föreskrifterna och som har släppts ut på marknaden senast den 30 juni 2003 får även därefter avlämnas för att tas i bruk eller tas i drift. De får även fyllas om villkoret i 5 § andra stycket iakttas.

text: Godkännande och kontroll enligt tidigare gällande föreskrifter från Arbetarskyddsstyrelsen om gasflaskor skall jämställas med bedömning av överensstämmelse eller kontroll enligt motsvarande bestämmelser i dessa föreskrifter. Bestämmelserna i 4 § och 5 § första stycket gäller inte för gasflaskor som tagits i bruk i Sverige före den 1 april 1968. Undantag som Arbetarskyddsstyrelsen eller Arbetsmiljöverket efter 31 december 1992 har lämnat från krav i äldre föreskrifter skall fortsätta att gälla som undantag från motsvarande krav enligt dessa föreskrifter.

text: KENTH PETTERSSON

text: Folke Lindberg Göran Lindh

text: Arbetsmiljöverkets allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna om gasflaskor

text: Arbetsmiljöverket meddelar följande allmänna råd om tillämpningen av Arbetsmiljöverkets föreskrifter (

text: AFS 2001:4

text: ) om gasflaskor. Allmänna råd har en annan juridisk status än föreskrifter. De är inte tvingande, utan deras funktion är att förtydliga innebörden i föreskrifterna (t.ex. upplysa om lämpliga sätt att uppfylla kraven, visa exempel på praktiska lösningar och förfaringssätt) och att ge rekommendationer, bakgrundsinformation och hänvisningar.

text: Bakgrund

text: Gaser behövs för en mängd olika ändamål i arbetslivet t.ex. vid svetsning, dykning, brandbekämpning och inom medicinområdet. För att transportera dessa gaser från gasleverantör till brukare används ofta gasflaskor, som också fungerar som lagringskärl. Gasen leds sedan i normalfallet från gasflaskan till den aktuella användningen. Gasflaskor kan ofta innehålla brandfarliga eller giftiga gaser eller gaser som på annat sätt kan orsaka skada t.ex. genom syrebrist. Trycket i gasflaskor kan i många fall vara flera hundra bar. Riskerna med gasflaskor är främst följande. – Söndersprängning med kringflygande splitter och farlig tryckvåg som följd. – Farlig gas som okontrollerat kommer ut t.ex. genom läckage och som kan orsaka brand, förgiftning, syrebrist etc. Ett stort antal gasflaskor, uppskattningsvis flera miljoner, är i omlopp i vårt land. Konsekvenserna av ett gasflaskhaveri kan bli mycket allvarliga varför det är viktigt att säkerhetsnivån är mycket hög. Gasflaskor används både för transport och för lagring och förbrukning av gas t.ex. i laboratorier, verkstäder och inom sjukvården. Av den anledningen finns för gasflaskor både transportregler enligt Statens räddningsverks föreskrifter och användar- och hanteringsregler som Arbetarskyddsstyrelsen utfärdat med stöd av

text: arbetsmiljölagen

text: . Samma krav på konstruktion, märkning, kontroll m.m. bör gälla såväl vid transport som vid användning där

text: arbetsmiljölagen

text: är tillämplig. Med dessa föreskrifter inför Arbetsmiljöverket därför inom arbetsmiljöområdet samma regler för konstruktion m.m. av gasflaskor som enligt Statens räddningsverks föreskrifter gäller vid transport.

text: Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar som är ett införlivande av EG:s direktiv om transportabla tryckbärande anordningar (

text: ), meddelas med stöd av förordningen (

text: ) om transport av farligt gods och förordningen (

text: ) om teknisk kontroll. Föreskrifterna (

text: SRVFS 2000:4

text: ) gäller för sådana transportabla tryckbärande anordningar som omfattas av Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 1998:8

text: ) om inrikes transport av farligt gods på väg och i terräng (ADR-S) eller (

text: SRVFS 1998:9

text: ) om inrikes transport av farligt gods på järnväg (RID-S).

text: SRVFS 2000:4

text: gäller dock inte för gasflaskor i anordningar som enligt ADR-S eller RID-S omfattas av de undantag som gäller för små mängder eller särskilda fall. Arbetsmiljöverkets föreskrifter om gasflaskor meddelas däremot med stöd av arbetsmiljöförordningen (SFS 1977:1166) och omfattar de flaskor som ingår i sådana anordningar.

text: Ändringar i förhållande till tidigare gällande föreskrifter

text: Föreliggande ändringar i Arbetsmiljöverkets föreskrifter om gasflaskor är föranledd av anpassning till Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar där EG:s direktiv för transportabla tryckbärande anordningar (

text: ) är införlivat. Ändringarna innebär att Arbetsmiljöverkets föreskrifter om gasflaskor vad gäller framför allt konstruktivt utförande och märkning anpassas till direktivet. Intervall för återkommande kontroll av gasflaskor för andningsapparater har införts då det saknas i Statens räddningsverks föreskrifter. Detta är en återinföring från Arbetarskyddsstyrelsens tidigare föreskrifter om gasflaskor,

text: AFS 1996:9

text: Kommentarer till vissa paragrafer

text: Till 1 §

text: Det bör observeras att

text: arbetsmiljölagen

text: inte gäller fartygsarbete på civila fartyg, varför dessa föreskrifter inte heller gäller där. I Statens räddningsverks regler undantas gasflaskor för andningsapparater och bärbara brandsläckare. I Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om tryckbärande anordningar (

text: AFS 1999:4

text: ) som är ett införlivande av EG:s direktiv om tryckbärande anordningar (

text: ) finns regler för sådana gasflaskor, som motsvarar kraven i

text: 4 §§

text: i dessa föreskrifter.

text: Till 2 §

text: Definitionen av Gasflaska är anpassad till Statens räddningsverks föreskrifter.

text: Till 3 §

text: Det bör observeras att det krav som ställs i 3 § på märkning enligt Statens räddningsverks föreskrifter inte omfattar gasflaskor som följer övergångsbestämmelserna i Arbetsmiljöverkets föreskrifter och som inte genomgått bedömning av överensstämmelse eller förnyad bedömning av överensstämmelse enligt Statens räddningsverks föreskrifter. Detta innebär att märkning enligt bilaga 6 ( -märkning) till Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) om transportabla tryckbärande anordningar inte är aktuell för sådana gasflaskor.

text: Till 4 §

text: Med ”avlämnas för att tas i bruk” menas t.ex. leverans från en leverantör till en grossist eller en brukare.

text: Till 5 §

text: Av övergångsbestämmelserna i dessa föreskrifter följer att gasflaskor som godkänts och kontrollerats enligt tidigare gällande föreskrifter från Arbetarskyddsstyrelsen får fyllas även om de inte genomgått bedömning av överensstämmelse eller förnyad bedömning av överensstämmelse enligt Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: Till 7 §

text: Normalt utförs den fortlöpande tillsynen av brukaren/användaren. Det är även viktigt att noggrann tillsyn sker på flaskor i samband med fyllning . Det är viktigt att den som utför reparation har erforderlig kompetens och utrustning för arbetet ifråga. Gasflaskor som utsatts för brand eller kraftig värmepåverkan kan normalt alltid befaras ha tagit väsentlig skada. Om svårare olycksfall eller allvarligt tillbud har inträffat, t.ex. på grund av att en gasflaska sprängts sönder, skall enligt 2 § arbetsmiljöförordningen arbetsgivaren utan dröjsmål underrätta Arbetsmiljöverket.

text: Till 8 §

text: Det är viktigt att gasflaskor vid hantering inte utsätts för slag eller annan åverkan som kan påverka flaskornas hållfasthet eller utrustning. Det är viktigt att gasflaskor och särskilt deras ventil med tillhörande skydds- och tätningsanordningar för utloppet skyddas mot smuts, olja och korrosion. Om gasflaskor används eller förvaras stående är det viktigt att de på lämpligt sätt är säkrad mot att falla eller oavsiktligt stötas omkull. Det är dock angeläget att de lätt kan lösgöras för att föras bort vid brand eller brandfara. Det är viktigt att smörj- och tätmedel är av typ som inte kan orsaka brand eller annan farlig reaktion i kombination med gaser eller gasblandningar för vilka flaskorna är avsedda. Exempel på sådana gaser är bl.a. oxygen, gasblandningar med över 10 volymprocent oxygen, luft, fluor, kvävedioxider, klor, klortrifluorid och lustgas. Enligt ADR/RID är det förbjudet att använda olje- och fetthaltiga material för tätning eller smörjning av ventiler för nämnda gaser. Exempel på annat utrymme är förvar i väderskydd, under presenning och i särskild inredd servicebil. Det är viktigt att gasflaskor förvaras så att de inte riskerar att skadas av omgivande aktiviteter och miljö samt att ventilationen på förvaringsplatsen avpassas så att riskerna vid eventuellt utläckande gas minimeras. Gasflaskor bör således förvaras lätt åtkomliga i torra, svala och väl ventilerade lokaler. Lokalerna bör vara av sådant utförande som från säkerhetssynpunkt är motiverat allt efter de aktuella förhållandena, förvarad gaskvantitet och gasens eller gasernas art. Vikten av väl ventilerade lokaler bör särskilt beaktas vid förvaring av gasflaskor innehållande brandfarliga, frätande och giftiga gaser. Flaskor bör således ej förvaras i trånga, svåråtkomliga utrymmen eller i passager, invid lyftanordningar eller på annan plats, där risken för åverkan är stor. Gasflaskor bör ej förvaras tillsammans med lättantändliga ämnen eller utsättas för skadlig inverkan av korrosiva ämnen. Vidare är det angeläget att gasflaskor skyddas mot onormal uppvärmning. Om tak, presenning eller annat skydd förekommer bör det finnas god luftväxling kring gasflaskorna. Fyllda och tömda flaskor, liksom flaskor för olika gaser, bör förvaras åtskilda.

text: Regler om varningsskyltar finns i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om varselmärkning och varselsignalering på arbetsplatser (

text: AFS 1997:11

text: ). Enligt dessa föreskrifter skall varningsskylt vara triangelformad samt ha svart symbol på gul bakgrund med svart bård. Regler om förvaring av gasflaskor för brandfarliga varor finns också i SÄ- IFS 1998:7. Sprängämnesinspektionens regler kan innebära att andra krav ställs vid förvaring av brandfarliga varor än vad som gäller enligt dessa föreskrifter.

text: Till 9 §

text: Det är särskilt viktigt att ett tillförlitligt system finns för fyllning av gasflaskor för lättkondenserade gaser så att överfyllning förhindras. Närmare regler om fyllning finns t.ex. i Tryckkärlskommissionens Gasflaskanvisningar. Det är angeläget att även tätheten kontrolleras i samband med fyllning. Med gaspåfyllare avses det företag som senast gjort påfyllning av gasflaskorna. För vissa hälsofarliga och brandfarliga gaser och gasblandningar gäller överlåtelsemärkning enligt

text: KIFS 1994:12

text: (senast omtryckt i

text: KIFS 1999:3

text: och ändrad i

text: KIFS 2000:9

text: ) och

text: SÄIFS 1995:5

text: (ändrad i

text: SÄIFS 1996:7

text: ). Undantaget i andra stycket syftar till att undvika dubbelreglering. Regler om märkning i samband med användning finns i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om kemiska arbetsmiljörisker,

text: AFS 2000:4

text: . Vid bedömningen om fyllningen av gasflaskor som skall användas utanför föreskrifternas tillämpningsområde kan göras på ett betryggande sätt är det viktigt att hänsyn bl.a. tas till flaskornas ursprung, skick, tid sedan flaskorna senast kontrollerats, tryckangivelser samt märkning i övrigt.

text: Till 11 §

text: För vissa slangar och slangledningar finns bl.a. svensk standard SS-EN ISO 7751 som behandlar förhållanden mellan provtryck och sprängtryck respektive arbetstryck.

text: Till 12 §

text: Svensk standard SS-EN 730 kan tjäna till ledning vid val av slangbrottsventil.

text: Till 13 §

text: Regler för val av gängor mellan gasflaskor och ventiler samt ventilutlopp och deras utformning återfinns i ett flertal svenska standarder.

text: Till 14 §

text: Det är viktigt att i gasflaskpaket ingående gasflaskor är sammanhållna av en metallram som är dimensionerad för den statiska och dynamiska belastning som kan förekomma samt att paketet är försett med anordningar som säkerställer betryggande hantering. Härvid är det speciellt viktigt att samlingsrör och huvudventil placeras innanför gasflaskpaketets ram på sådant sätt att de skyddas mot skada. Det är även viktigt att gasflaskpaket för acetylen är utformade så att de enskilda flaskorna kan kylas med vatten för att hindra acetylensönderfall vid t.ex. brand. Det kan vara lämpligt att gasflaskor ingående i gasflaskpaket som innehåller giftiga eller brandfarliga gaser är utrustade med separata avstängningsventiler. Regler om gasflaskpaket finns i Statens räddningsverks föreskrifter

text: SRVFS 1998:8

text: om transport av farligt gods på väg och i terräng. Till Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Statens räddningsverk kan ha regler som innebär att bedömning av överensstämmelse eller förnyad bedömning av överensstämmelse krävs enligt Räddningsverkets föreskrifter även om äldre godkännanden och kontroller från Arbetarskyddsstyrelsen fortfarande gäller inom

text: arbetsmiljölagens

text: område.

text: Information från Arbetsmiljöverket

text: Aktuella regler

text: Arbetarskyddsstyrelsens författningssamling (AFS)

text: AFS 1996:10

text: Sömlösa gasflaskor av stål

text: AFS 1996:11

text: Sömlösa gasflaskor av legerad och olegerad aluminium

text: AFS 1996:12

text: Svetsade gasflaskor av olegerat stål

text: AFS 1997:7

text: Gaser

text: AFS 1997:11

text: Varselmärkning och varselsignalering på arbetsplatser

text: AFS 1999:4

text: Tryckbärande anordningar

text: AFS 2000:4

text: Kemiska arbetsmiljörisker

text: Övrigt

text: EG:s Transportdirektiv

text: EG:s Transportdirektiv

text: Kemikalieinspektionens författningssamling

text: KIFS 1994:12

text: (senast omtryckt i

text: KIFS 1999:3

text: och ändrad i

text: KIFS 2000:9

text: ) Sprängämnesinspektionens författningssamling

text: SÄIFS 1998:7

text: Sprängämnesinspektionens författningssamling

text: SÄIFS 1995:5

text: (ändrad i

text: SÄIFS 1996:7

text: ) Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 1998:8

text: ) Statens räddningsverks föreskrifter (

text: SRVFS 2000:4

text: ) Svensk författningssamling (SFS 1992:1119) Svensk Standard (SS-EN ISO 7751) Svensk Standard (SS-EN 730) Tryckkärlskommissionens Gasflaskanvisningar Tryckkärlskommissionens Rörledningsnormer

text: –––––––––––– Eftersom lagar, förordningar och föreskrifter ändras eller ersätts med andra författningar är det viktigt att hålla reda på vad som gäller. När lagar och förordningar ändras behåller de ofta sitt nummer i svensk författningssamling, SFS.

text: Arbetsmiljölagen

type: foreskrift


title: Arbetsmiljöverkets föreskrifter om anestesigaser samt allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna

text: Dessa föreskrifter gäller alla verksamheter där anestesigas används.

text: Med anestesigas avses i dessa föreskrifter läkemedel som i gasform tillförs via andningsvägarna för att åstadkomma narkos eller smärtlindring.

text: I föreskrifterna används följande beteckningar med nedan angiven betydelse. Punktutsug Ett utsug som suger ut luftföroreningar vid eller nära källan. Överskottsutsug Ett utsug som suger ut anestesigaser från anestesigasutrustningens överskottsventil eller utandningsventil.

text: Allmänna bestämmelser

text: Arbete med anestesigas får endast utföras av den som har tillräckliga kunskaper om riskerna med arbetet och om hur de skall förebyggas.

text: De skriftliga hanterings- och skyddsinstruktioner som behövs för arbetet skall finnas tillgängliga på arbetsplatsen.

text: Arbete med anestesigasutrustning

text: Arbete med anestesigas skall utföras på sådant sätt och med en sådan utrustning att så litet anestesigas som möjligt läcker ut till omgivningen vid avsedd användning.

text: Vid arbete med anestesigasutrustning skall finnas överskottsutsug med tillräcklig kapacitet att fånga in och föra bort överskottsgas från utrustningen ut ur lokalen. Det skall kontinuerligt kunna kontrolleras att överskottsutsugets gasflöde är det avsedda.

text: Anestesigasutrustning skall kontrolleras innan den tas i bruk och därefter genomgå teknisk översyn minst var tolfte månad. I kontrollen och översynen skall bl.a. ingå justering av utrustningen för att minimera utsläpp av anestesigas vid avsedd användning samt mätning av läckageflödet. Resultat av mätning skall dokumenteras. Dokumentationen skall kunna uppvisas för tillsynsmyndighet. Mätmetod och andra uppgifter av betydelse för resultatet skall anges.

text: Tätheten hos anestesigasutrustningens andningssystem skall före varje användning kontrolleras med lämplig metod. Om kontrollen visar att andningssystemet inte är tillräckligt tätt skall systemet justeras och kontrollen upprepas. Resultat av kontroll och vidtagna åtgärder skall dokumenteras. Dokumentationen skall kunna uppvisas för tillsynsmyndighet.

text: Den som utför översyn, justering och kontroll enligt 8 och 9 §§ skall ha tillräckliga kunskaper och tillgång till nödvändig utrustning.

text: Central distribution av lustgas

text: Innan arbete utförs på någon del av en medicinsk centralgasanläggning för lustgas skall trycket avlastas på ett sådant sätt att exponering för gasen förebyggs.

text: Gasuttag för lustgas skall läckagekontrolleras regelbundet dock minst var tolfte månad och vid slangbyte. Resultatet av kontroll skall dokumenteras. Dokumentationen skall kunna uppvisas för tillsynsmyndighet.

text: Vätskeformigt anestesimedel

text: Arbete med vätskeformigt anestesimedel som i gasform är avsett för inhalation skall utföras så att uppkomst och spridning av luftföroreningar motverkas. Rester av vätskeformiga anestesimedel skall omhändertas så att risken för exponering minimeras. Behållare som innehåller ett vätskeformigt anestesimedel som i gasform är avsett för inhalation och som inte utgör en sluten obruten originalför-

text: packning eller del i ett slutet system skall förvaras i ett särskilt avgränsat ventilerat utrymme.

text: Ventilation

text: Punktutsug skall finnas i lokalen om anestesi med mask eller annat arbete utförs så att anestesigas läcker eller släpps ut i sådan mängd att exponeringen kan leda till att de som arbetar där utsätts för hälsorisk. Utsuget skall ha tillräcklig kapacitet för att evakuera anestesigaserna. Utsugets kapacitet skall kontrolleras vid installation och vid förändringar av installationen. Resultat av kontroll skall dokumenteras. Dokumentationen skall kunna uppvisas för tillsynsmyndighet. Punktutsugets eventuella fel i funktionen vid drift skall visas av ett kontrollsystem.

text: Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

text: Dessa föreskrifter träder i kraft den 1 april 2002. Samtidigt upphävs Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse (

text: AFS 1983:11

text: ) om anestesigaser.

text: KENTH PETTERSSON

text: Magnus Blomqvist Göran Lindh

text: Arbetsmiljöverkets allmänna råd om tillämpningen av föreskrifterna om anestesigaser

text: Arbetsmiljöverket meddelar följande råd om tillämpningen av Arbetsmiljöverkets föreskrifter (

text: AFS 2001:7

text: ) om anestesigaser. Samråd har skett med Socialstyrelsen och Läkemedelsverket. Allmänna råd har en annan juridisk status än föreskrifter. De är inte tvingande, utan deras funktion är att förtydliga innebörden i föreskrifterna (t.ex. upplysa om lämpliga sätt att uppfylla kraven, visa exempel på praktiska lösningar och förfaringssätt) och att ge rekommendationer, bakgrundsinformation samt hänvisningar.

text: Bakgrund

text: Föreskrifterna

text: AFS 2001:7

text: är en omarbetning av föreskrifterna

text: AFS 1983:11

text: . Ett projekt som hade till syfte att utvärdera föreskrifterna

text: AFS 1983:11

text: genomfördes 1997 av Arbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen. Resultatet återges i Arbetarskyddsstyrelsens rapport 1999:12. De ämnen som används som anestesigaser är lustgas (dikväveoxid, N2O) och halogenerade organiska föreningar såsom halotan, enfluran, isofluran, desfluran och sevofluran. De halogenerade organiska föreningarna är vätskor vid rumstemperatur. Lustgas (N2O dikväveoxid) är en färglös gas. Den förvaras under tryck i vätskeform i gasflaskor. Vid inhalationsanestesi tillförs gasblandningen via andningsvägarna för att ge avsedd effekt. Det kan ske genom att en mask placeras över näsamunregionen. Vid dentala ingrepp fästs masken över näsan med ett band. Anestesigas kan även tillföras genom en tub (plast- eller gummirör) som placeras i luftstrupen, s.k. intubation. Tuben tätas mot luftstrupen med en uppblåsbar ballong, ”kuff”. På senare år har även andra metoder utvecklats för att uppnå en tät förbindelse med andningsvägen. En sådan är larynxmasken som förs ned till struplocket men inte in i luftstrupen. Larynxmasken ger normalt mindre läckage än en konventionell mask. När patienten skall sövas (anestesi) består anestesigasblandningen i allmänhet av lustgas blandad med minst 30 volymprocent syrgas samt dessutom av ett organiskt anestesimedel, vanligen högst 10 volymprocent. Vid smärtlindring (analgesi) består gasblandningen av lustgas och syrgas, 50 volymprocent av vardera. De vätskeformiga halogeniserade organiska anestesimedlen överförs till en förgasare som hör till anestesigasutrustningen. Vid användning förgasas vätskan och tillförs syrgas/lustgasblandning. Anestesigaserna tillförs normalt i överskott i förhållande till vad patienten kan andas in. Utsläpp av överskottsgaserna

text: sker genom en ventil i utrustningen. Denna ventil är ansluten till överskottsutsug som för överskottsgaserna till ett gasutlopp direkt till det fria eller via ventilationssystemets frånluftskanal. Anestesigasblandningen kan även genom ett återföringssystem s.k. cirkelsystem återföras till patienten efter att ha passerat en behållare med absorbent som absorberar koldioxid. Denna konstruktion kallas slutet system. Lustgas levereras normalt i gasflaskor till sjukhusens medicinska gascentralrum, varifrån den distribueras till olika lokaler i sjukhuset via rörledningar. Från ett gasuttag i vägg, panel, e.dyl. kan en ledning kopplas till en anestesigasutrustning. Det finns också gasuttag för den syrgas och luft som ges tillsammans med lustgas. Det förekommer även hantering av portabla gasflaskor inom sjukhusen. T.ex. kan anestesiapparater vara försedda med reservgasflaskor för syrgas och lustgas.

text: Hälsorisker

text: Först i slutet av 60-talet uppmärksammades negativa effekter på hälsan hos personal inom sjukvården, främst sjuksköterskor, som hade arbetat med anestesigaser t.ex. lustgas och halotan. Det fanns ett troligt samband mellan exponering och missfallsfrekvens. Sedan dess har det publicerats en rad olika studier världen över som visar att daglig exponering för anestesigaser är förenad med hälsorisker. I samband med administrering av anestesigaser och vård av patienter omedelbart efter anestesi kan personalen exponeras genom att andas in den luft som har förorenats av anestesigaser från patienters utandningsluft. Anestesigaserna kan direkt eller genom omvandling i kroppen påverka olika organ, t.ex. nervsystemet och levern. Det är förmågan att påverka nervsystemet som utgör grunden för anestesigasernas användbarhet. Lustgas har sådana egenskaper att personer med manifest eller latent vitamin B12 – brist utgör en riskgrupp. Flera undersökningar har visat att en ökad risk föreligger för kvinnor som yrkesmässigt exponerats för anestesigaser att få missfall (spontan abort) och misstanke finns också om risk för uppkomst av fosterskador. Detta har även i några undersökningar rapporterats för kvinnor vars män yrkesmässigt exponerats för anestesigaser. Personal som hanterar anestesigaser har i större utsträckning än annan sjukvårdspersonal uppgivit att de drabbas av koncentrations- och minnessvårigheter samt huvudvärk, illamående, trötthet och andra symtom. Även balansproblem och försämrad finmotorik har rapporterats. Införande av strängare skyddsåtgärder vid början av 80-talet och i viss mån utveckling av nya preparat med bättre

text: kliniska egenskaper har bidragit till att de tidigare rapporterade negativa effekterna minskat. Det har rapporterats om anestesiläkarnas ohälsosamma arbetsmiljö. Arbetsmiljöverket har våren 2001 gjort en utredning och funnit att ingenting i nuläget tyder på att exponering för anestesigaser skulle vara orsaken. En undersökning som avslutades 2001 visar en förhöjd risk för anestesisjuksköterskor att drabbas av MS (Multipel Skleros). De drabbade sjuksköterskorna hade exponerats för anestesigaser mellan 1963–1987, dvs. under en tid då mera toxiska anestesimedel användes inom sjukvården och exponeringen i allmänhet var högre.

text: Spridning av anestesigas och förebyggande åtgärder

text: Enligt 4 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar,

text: AFS 2000:3

text: , skall arbete ordnas, utföras och följas upp så att halten luftförorening i andningszonen blir så låg som det är praktiskt möjligt. Kan man inte hindra att anestesigas läcker ut och sprids i lokalen behöver man vidta förebyggande åtgärder för att hålla exponeringen på en mycket låg nivå. Därmed minimeras riskerna hos arbetstagarna för påverkan och uppkomst av ohälsa. De förebyggande åtgärderna omfattar främst tekniska åtgärder men innefattar också organisatoriska åtgärder. Det har visats att arbete under stress ofta medför större risk för läckage och därmed exponering för anestesigaser. Val av lämpliga arbetsmetoder förebygger onödiga utsläpp av anestesigas. Ett bra resultat nås om arbetsmetoder utarbetas i samarbete mellan olika personalkategorier såsom anestesiläkare, anestesisköterskor, opererande personal, tandläkare, tandsköterskor, veterinärer och veterinärassistenter samt att också medicintekniker, driftpersonal etc. involveras. Det är lämpligt att skyddsombud medverkar vid planering av förebyggande åtgärder. Företagshälsovården kan också rådfrågas vid planeringen. Anestesigas kan läcka ut i lokalen från anestesigasutrustning på grund av tekniska brister och otätheter i kopplingar, slangar, andningsblåsor, ventiler m.m. Detta kan undvikas t.ex. genom att – utföra underhåll och skötsel på rätt sätt och tillräckligt ofta, – sätta ihop utrustning rätt, – endast använda icke förslitna, tättslutande, gasspecifika kopplingar och tillhörande specifik anestesigasutrustning, – byta ut detaljer som är trasiga eller dåligt konstruerade, – ha rutiner för läckagesökning.

text: Då anestesigas överförs från anestesigasutrustning till patient kan stora utsläpp uppstå. Arbetssättet har stor betydelse i detta sammanhang. Främst inledningen men även avslutningen av anestesin ger högre exponering än själva anestesin. Även intuberingsmomentet medför läckage. Om anestesigas tillåts strömma fritt ut i lokalen kan luften förorenas kraftigt vilket kan medföra en hög exponering för arbetstagarna. Detta kan undvikas t.ex. genom att – täthetskontrollera andningssystemet med luft eller syrgas (oxygen) före användning, – ha punktutsug vid alla utsläpp, – ha punktutsugets funktion påkopplad innan anestesigas ges, – inte tillföra patienten anestesigas innan mask respektive trakealtub tätar mot patienten och överskottsutsuget är i funktion, – vid anestesins avslutning låta patienten vara ansluten till anestesigasutrustningen en rimlig tid efter att anestesigasflödet stängts av, samtidigt som syrgas och/eller luft tillförs patienten. En del av upptagen anestesigas avges då till överskottsutsuget och evakueras. Om narkosmasken avlägsnas först när överskottsgas ventilerats ut minskar risken för utsläpp av anestesigas i rummet. När lustgas används för smärtlindring får patienten ofta själv sköta doseringen. Det är viktigt att patienten instrueras att även andas ut i masken så att överskottsutsuget kan föra bort gasblandningen. Mätningar har visat att anestesi med mask så gott som alltid ger högre exponering för anestesigas hos personalen än anestesi med intubation. Detta beror på, att trots att det finns anpassade storlekar på masker, kan det vara svårt att hålla den helt tätt mot patientens ansikte. Som ett led i att minimera utsläpp av anestesigas har nya former av anestesimasker som kombinerats med punktutsug (s.k. dubbelmask) utvecklats. Lågflödessystem ger mindre läckage än högflödessystem och är från arbetsmiljösynpunkt att föredra. Användandet av punktutsug sänker risken för exponering. Ett fullvärdigt och bra ventilationssystem, som har en sådan kapacitet att luftföroreningar effektivt blir bortförda samt bra rutiner vid patientbyten, bidrar till att hålla anestesigashalterna på en låg nivå. Sövning av barn ger ofta mer läckage av anestesigas på grund av att de är oroligare vid sövning jämfört med vuxna patienter. Vid barnanestesi är det särskilt angeläget att en metod väljs som ger minst läckage av anestesigas. Patienten andas efter avslutad anestesi ut anestesigasen i rumsluften vilket bidrar till att personalen kan bli exponerad. Den anestesigas som finns kvar i patientens utandningsluft en längre tid efter genomförd operation kan medföra att anestesigaser förekommer i förhöjda halter i upp-

text: vakningsrummen. I uppvakningsrummen är det därför viktigt att ha en allmänventilation som har en sådan kapacitet att anestesigaserna effektivt förs bort från rumsluften. Om allmänventilationen inte har sådan kapacitet kan den behöva kompletteras med punktutsug. God infångning uppnås om punktutsugets utsugningsdel inte placeras längre bort än 15 cm från patientens ansikte.

text: Riskbedömning och kartläggning av luftföroreningar

text: Bestämmelser om riskbedömning inför arbete med kemiska ämnen finns i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om kemiska arbetsmiljörisker. Inom anestesiverksamheten behövs riskbedömningen bl.a. för att utreda exponeringens omfattning. Riskbedömning är särskilt viktig när nya verksamheter startas samt när förändringar av verksamheten införs. Bestämmelser om fortlöpande och återkommande kontroll av arbetsmiljön finns i Arbetsmiljöverkets föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete. Hygieniskt gränsvärde finns för lustgas, halotan, enfluran, isofluran, desfluran och sevofluran. Särskilda bestämmelser om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar finns i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar. Vid arbete med anestesigaser uppstår nästan alltid läckage av anestesigas. Arbetsgivaren har då enligt 7 §, Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om Hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar,

text: AFS 2000:3

text: , skyldighet att utreda exponeringens omfattning. När det finns anledning att misstänka att hygieniskt gränsvärde överskrids skall detta enligt 13 § i dessa föreskrifter ske genom att en exponeringsmätning utförs. Bestämmelser om hur exponeringsmätningarna skall utföras finns i 9– 11 §§ i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar,

text: AFS 2000:3

text: . Det är viktigt att mätningarna tar hänsyn till såväl nivågränsvärde som korttidsvärde. Det är lämpligt att i första hand mäta exponeringen där anestesigaser hanteras. I de fall där arbetstagare exponeras indirekt genom en annan arbetstagares arbete med anestesigaser får behov av mätningar avgöras från fall till fall. En orienterande undersökning t.ex. i form av en stickprovsmätning är lämplig för att avgöra var och i vilken omfattning en mer detaljerad mätning behöver utföras. Av stor betydelse är att mätningen planeras, genomförs och bedöms av eller i samråd med person med god utbildning i yrkeshygien. Ofta kan

text: sjukhusens egna medicintekniker anlitas. Företagshälsovården och landstingens yrkes- och miljömedicinska enheter kan medverka. Rådfrågning kan ske hos arbetsmiljöinspektionen och Arbetslivsinstitutet. Det är viktigt att planering och genomförande av luftundersökning sker i samråd med arbetstagare och skyddsombud vid arbetsstället. Behov av mätning kan styras bl.a. av användningsfrekvensen av anestesigaser, den utrustning som används, arbetsmetoder m.m. Om inga mätningar har utförts tidigare kan en mer omfattande mätning behöva göras än om det rör sig om en återkommande kontroll av att exponeringen fortfarande är godtagbar. Exempel på förändringar där tidigare mätningar inte är tillämpliga är byte av lokal, byte av utrustning och ombyggnad. I verksamheter där man tidigare inte har använt anestesigas, t.ex. vid arbete med magnetröntgenkamera, är det särskilt viktigt att göra täta uppföljningar för att se att halten anestesigas ligger betryggande under det hygieniska gränsvärdet. Det är viktigt att alla arbetsmoment som kan medföra exponering ingår i mätningarna, exempelvis fyllning av förgasare eller anestesins inledning. Vidare är det viktigt att mätning görs när det finns anledning att misstänka att kortvariga men höga exponeringar förekommer, t.ex. vid sövning av svårhanterliga patienter. I mätningen skall även exponeringen i förhållande till korttidsvärdet klargöras. Även halten av anestesigaser i uppvakningsrummen bör kontrolleras. Det är inte lämpligt att påbörja anestesin eller att låta patienter vakna upp i korridorer och andra utrymmen som saknar god allmänventilation och inte har något punktutsug installerat.

text: Bestämmelser om åtgärder och återkommande kontroll

text: Visar luftundersökning att exponeringen för anestesigas inte är godtagbar, skall enligt 18 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om hygieniska gränsvärden och åtgärder mot luftföroreningar,

text: AFS 2000:3

text: , åtgärder omedelbart vidtas för att sänka exponeringen till godtagbar nivå. De åtgärder som vidtas bör vara sådana att arbetsmoment som ger hög om än kortvarig exponering för anestesigaser minskas. Sedan åtgärder vidtagits skall enligt nämnda föreskrifter ny exponeringsmätning utföras snarast möjligt, dock senast inom tre månader om det inte är uppenbart att detta är onödigt. Bestämmelser om dokumentation av exponeringsmätning finns i 19 § i nämnda föreskrifter.

text: Information

text: Enligt

text: 3 kap 3 § arbetsmiljölagen

text: åligger det arbetsgivaren att informera sina anställda om de risker som kan vara förknippade med arbetet och hur man skyddar sig mot dessa. Enligt 23 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om kemiska arbetsmiljörisker,

text: AFS 2000:4

text: skall arbetsgivaren bl.a. lämna information om hygieniska gränsvärden för förekommande ämnen och om de andra föreskrifter som gäller arbetet. Arbetsgivaren skall förvissa sig om att berörda arbetstagare förstått informationen. Det är av vikt att även arbetstagare som inte direkt arbetar med anestesigaser men ändå riskerar att bli exponerade, t.ex. personal som deltar vid operationer eller av annat skäl vistas i lokalen där arbete med anestesigaser pågår, informeras om riskerna med anestesigaser.

text: Tillämpning av standarder

text: I alla de fall då det i de allmänna råden hänvisas till en tillämplig standard vill Arbetsmiljöverket betona att dessa utgör frivilliga åtaganden medan tvingande produktkrav anges i tillämpliga EG-rättsakter på området.

text: Kommentarer till enskilda paragrafer

text: Till 1 § Föreskrifterna gäller där anestesigas ges till människor eller djur t.ex. inom sjukvård, tandvård, veterinärmedicinsk verksamhet eller vid djurförsök. De gäller för all hantering i en verksamhet där anestesigas används. Exempel på sådana verksamheter är förutom operation och förlossning, uppvakning efter operation inom sjukvården och i veterinärmedicinsk verksamhet. Inom sjukvården används anestesigas vid vissa undersökningar t.ex. där magnetröntgenkamera ingår, hjärtkärlröntgen och i smärtlindringssyfte i t.ex. ambulanser och ambulanshelikoptrar. Anestesigasutrustning kan även finnas i läkarbil för akutvårdinsatser. Föreskrifterna gäller även den som utför service och underhåll på anestesigasutrustning och kalibrerar förgasare och därvid utsätts för anestesigaser. De gäller även för den som utför arbete på medicinsk centralgasanläggning och som därvid utsätts för lustgas. Föreskrifterna gäller exempelvis inte vid tillverkning av anestesimedel, lagring hos grossist eller transport till och från användare. Till 2 § Ett anestesi/analgesimedel avsett för inandning kallas inhalationsanestesi/analgesimedel. De halogenerade organiska anestesimed-

text: len är av Läkemedelsverket godkända läkemedel. Beskrivning av dessa finns i läkemedelsindustrins gemensamma läkemedelsförteckning FASS som ges ut av LINFO, Läkemedelsinformation AB. Lustgas och medicinsk gas som består av 50 volymprocent lustgas och 50 volymprocent syrgas t.ex. Kalinox® och Medimix® följer kraven i gällande farmakopé och Läkemedelsverkets bestämmelser för medicinska gaser. Till 3 § Punktutsug som suger ut anestesigaser i närheten av patientens ansikte kallas ibland närutsug. Punktutsug kopplat till masken (s.k. dubbelmask) finns i olika utformningar. För tandläkarändamål finns näs- och hakmask som är konstruerad på motsvarande sätt. Motsvarande masker finns även för veterinärverksamhet. Till 4 § Enligt

text: 3 kap 3 § arbetsmiljölagen

text: skall arbetsgivaren förvissa sig om att arbetstagare har sådan utbildning att arbetet skall kunna utföras på ett säkert sätt. Det är lämpligt att arbetsmiljökunskaperna omfattar minst innehållet i dessa föreskrifter och omfattar kunskapen om riskerna med arbete med anestesigaser och om nödvändiga skyddsåtgärder som behöver vidtas. Det är mycket viktigt att kunskaperna hålls aktuella. Det är därför lämpligt att regelbundet återkommande utbildning anordnas. De personalkategorier, exempelvis anestesiläkare, anestesisjuksköters– kor, undersköterskor, opererande personal, barnmorskor, tandläkare, tandsköterskor, veterinärer, veterinärassistenter och ambulanspersonal, som är mest utsatta för anestesigaser och vilkas exponering bl.a. beror på hanteringen av anestesigasutrustningen kan behöva genomgå en årligen återkommande utbildning som omfattar kunskaper bl.a. om – förebyggande åtgärder, – arbetsmetoder som ger så låg exponering som möjligt, – skötsel och underhåll av utrustningen, – korrekt kontroll av täthet, – eliminering av läckage, – överskottsutsugets och punktutsugets funktion och kontroll av deras kapacitet, – ventilationens betydelse och funktion, – hantering av vätskeformigt anestesimedel vars ånga är avsedd för inandning, – skyddsåtgärder. Ett särskilt utbildningsbehov finns vid byte av personal och arbetsplats, vid anställning av vikarier, vid införandet av ny utrustning och nya preparat samt vid ändrade rutiner. Det är viktigt att barnmorskor, veterinärer och tandläkare liksom sjuksköterskor, veterinärassistenter och tandsköterskor som deltar i specialistut-

text: bildning i anestesiologi så tidigt som möjligt under utbildningen får lära sig arbetsmetoder som minimerar exponeringen för anestesigaser. Till 5 § Arbetsgivaren har enligt 11 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om kemiska arbetsmiljörisker,

text: AFS 2000:4

text: , huvudansvaret för att arbetstagarna får de hanterings- och skyddsinstruktioner de behöver för att minimera exponeringen för anestesigaser och för att vidta förebyggande skyddsåtgärder. Arbetsuppgiften att utforma hanterings- och skyddsinstruktionerna kan överlämnas till någon annan person t.ex. arbetsledaren. Bruksanvisning och produktbeskrivning från leverantören kan vara ett lämpligt underlag vid utformningen av hanterings- och skyddsinstruktionerna. Det är viktigt att instruktionerna om anestesigasutrustning och angivna skötsel- och kontrollmetoder är anpassade till den personalkategori de är avsedda för. Det är viktigt att instruktionerna är anpassade till de lokala förhållandena beträffande utrustning och arbetsmetoder, etc. och att de lätt kan förstås av berörda arbetstagare. Det är lämpligt att gå igenom de skriftliga hanterings- och skyddsinstruktionerna när de överlämnas till arbetstagarna. Det är av vikt att de skriftliga instruktionerna finns i anslutning till den plats där arbetet utförs och upptar varje riskmoment som ingår i arbetet. Exempel på vad instruktionerna kan innehålla är följande. – Information om hur en viss anestesigasutrustning skall fogas ihop, täthetskontrolleras, skötas och användas. – Uppgift om hur kontrollfunktioner t.ex. flödesmätare avläses, samt vilka värden de avlästa skall jämföras med. – Beskrivning hur en förgasare fylls på och töms för att minimera exponeringen. – Uppgift om tidsintervallen för kontroll av utrustningen och vem som är ansvarig för att kontrollerna utförs. Personal som övervakar uppvakning, medicinteknisk personal som utför service på utrustning m.fl. tillhör de arbetstagarkategorier som normalt behöver ha skriftliga hanterings- och skyddsinstruktioner. Det är lämpligt att instruktionerna utarbetas i samråd mellan arbetsgivare och arbetstagare, skyddsombud samt av någon som väl känner till förhållandena på arbetsplatsen och har erfarenhet av arbetet. Det åligger arbetstagaren enligt

text: 3 kap 4 § arbetsmiljölagen

text: att följa gällande föreskrifter och medverka till att åstadkomma en så bra arbetsmiljö som möjligt. Till 6 § Exempel på anestesigasutrustning som används för att ge anestesigas är anestesiapparat (narkosapparat), analgesiapparat (används t.ex. vid förlossningar, i ambulanser och inom tandvården) och ventilator.

text: Socialstyrelsen överförde

text: rådets direktiv 93/42/EEG av den 14 juni 1993

text: om medicintekniska produkter genom Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om medicintekniska produkter i hälso- och sjukvården,

text: SOSFS 1994:20

text: . Genom en förändring från 1 september 2001 i ansvaret mellan Socialstyrelsen och Läkemedelsverket av tillsynen av medicintekniska produkter har föreskrifterna överförts till Läkemedelsverkets författningssamling, Föreskrifter om medicintekniska produkter,

text: LVFS 2001:6

text: . Ansvarsfrågan vid användning av medicintekniska produkter inom hälsooch sjukvården är reglerad i Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om användning och egentillverkning av medicintekniska produkter i hälso- och sjukvården

text: SOSFS 2001:12

text: . Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om kvalitetssystem i hälso- och sjukvården

text: SOSFS 1996:24

text: omfattar bl.a. föreskrifter om ansvar, kompetens, inköp, identifiering av felaktigheter och avvikelser och dokumentation i samband med hantering av medicinteknisk utrustning. Ett sätt att uppfylla kraven i direktiv

text: om medicintekniska produkter finns angivet i svensk standard SS-EN 740, Anestesiapparater med tillhörande moduler – Särskilda krav. Det kan finnas andra sätt att uppfylla kraven i direktivet än de som beskrivs i de svenska standarderna. I svensk standard SS-EN 740 anges följande värden för högsta tillåtna läckage från anestesigasutrustningar. Tillåtet läckage från doseringssystem (mellan ventil för dosering av anestesigas och inkopplingspunkt till andningssystem) 50ml/min vid 3 kPa o och 20 C Tillåtet läckage från andningssystem (mellan inkopplingspunkt för dosering av anestesigas till andningssystem och anslutning till patient) 150 o ml/min vid 3 kPa och 20 C Tillåtet läckage från överskottssystem 100 ml/min blandgas vid provningsförhållanden enligt krav i avsnitt 111 I Sverige har det dock under en lång tid varit möjligt att hålla följande värden för läckage och som är lägre än de standarderna anger: o Doseringssystem: 10 ml/min blandgas vid 3 kPa och 20 C Andningssystem: 100 ml/min blandgas vid 3 kPa och 20o C Vid flera sjukhus i Sverige har visats att det i praktiken går bra att hålla nivån på läckaget från andningssystem till 25 ml/min, inte bara vid typprovning utan även på utrustning som varit i bruk under flera år. Som komplettering till ovanstående värden rekommenderas nedanstående värden för maximalt läckage.

text: Högtrycksystem: (mellan inkopplingspunkt till gasflaska och/eller gasanläggningar och ventil för dosering av anestesigas) 5 ml/min lustgas vid o högsta normala drivgastryck och 20 C Där anestesigasutrustning inte kan delas upp i ovanstående system kan följande värden användas i tillämpliga fall: Högtrycks- och doseringssystem som utgör en teknisk enhet: 15 ml/min o lustgas vid högsta normala drivgastryck och 20 C Doserings- och andningssystem som utgör en teknisk enhet: 110 ml/min blandgas vid 3 kPa och 20o C Regler för att undvika förväxling mellan olika kopplingar för andningssystem finns i svensk standard SS-EN 1281-1, Anestesi- och ventilationsutrustning – Koniska kopplingar – Del 1: Han- och honkopplingar. Regler om dimensioner för kopplingar till gasuttag finns i svensk standard SS-875 24 30, Kopplingar för medicinska gaser. Det är lämpligt att utarbeta rutiner för utsortering av förbrukad utrustning. Man bör vara försiktig med att utan vidare använda utrustning som kasserats av medicinteknisk avdelning vid ett sjukhus i annan verksamhet t.ex. i tandvård eller veterinärmedicinsk verksamhet. Till 7 § Överskottsutsuget kan vara inbyggt i anestesigasutrustningen eller vara installerat i de lokaler där anestesigasutrustning används. Det är lämpligt att protokoll, som medföljer utrustningen vid leverans och från teknisk översyn, förvaras tillsammans med utrustningen på arbetsplatsen. Det är viktigt att användaren kan övervaka att överskottsutsugets kapacitet är inom avsedda värden under användning. Olika utrustningar kan belasta överskottssystemet olika, vilket liksom föroreningar från insugna partiklar kan påverka sugkapaciteten. Krav på överskottssystemets utsugningskapacitet liksom testförfarande finns angivna i svensk standard SS-EN 737-2, Medicinska gassystem – Del 2: System för evakuering av anestesigasöverskott – Grundkrav och ändring 1 – A1, pkt. 8. Flödeskapaciteten skall enligt standarden inte överstiga 50 l/min mätt vid ett flödesmotstånd vid tryckfall av 1 kPa och inte understiga 25 l/min mätt vid ett tryckfall av 2 kPa. Även om det finns olika typer av överskottsutsug är överskottsutsug med ejektor som drivs med tryckluft vanligast i Sverige. Överskottsgasen från anestesigasutrustningen leds därvid bort på ett sätt, som i praktiken ger ett minimum av läckage, till ventilationssystemets frånluftskanal eller till det fria. Det vanligaste är att anestesigasutrustningen har ett s.k. cirkel-

text: system som möjliggör att en stor del av den av koldioxid förorenade anestesigasblandningen kan ledas tillbaka till andningssystemet efter att ha passerat en behållare med absorbent som absorberar koldioxiden. Det är viktigt att slangen för överskottsutsugets utloppsdel är dimensionerad så att flödesmotståndet belastar överskottsutsugets ejektor så litet som möjligt. Det är viktigt att drivkällan (överskottsejektorn) är försedd med anordning för injustering av utsugsflödet. Överskottssystemets funktionsindikator bör tydligt visa för användaren om systemet är avstängt eller i drift. Det är viktigt att överskottssystemet inklusive rörsystem kontrolleras avseende täthet och funktion innan den tas i bruk. Den del av gasen (samplingsgas) som tas ut för kontroller i utrustningar för övervakning av anestesigaser behöver på ett säkert sätt samlas upp och ledas bort till t.ex. överskottssystemet eller ledas tillbaka till andningssystemet. Dimensioner på kopplingar för anslutning av samplingsslangar finns angivna i svensk standard SS-EN 13014 Kopplingar för gassamlingsslangar till anestesi- och respirationsutrustning. Det är viktigt att alla som använder utsuget känner till dess funktion och sätter igång det före varje användningstillfälle. Ett sätt att uppfylla kraven i direktiv

text: om medicintekniska produkter beträffande läckage från överskottsutsugets uppsamlingsdel finns angivet i svensk standard SS-EN 740, Anestesiapparater med tillhörande moduler – Särskilda krav, avsnitt 111.2 R. Det kan finnas andra sätt att uppfylla kraven i direktiv

text: om medicintekniska produkter än de som beskrivs i den svenska standarden. Till 8 § Tillverkaren har i allmänhet angivit hur den tekniska kontrollen skall utföras och dokumenteras. Syftet med kontrollerna är att minimera läckaget. Det är lämpligt att vid kontrollerna ha tillverkarens bruksanvisningar som utgångspunkt, se

text: LVFS 2001:6

text: Läkemedelsverkets föreskrifter om medicinska produkter, bilaga 1, punkt 13:6. Beakta även kraven på undersökning och dokumentation i Arbetsmiljöverkets föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete. Det är lämpligt att samordna kontrollerna med hälso- och sjukvårdens kvalitetssystem, se

text: 31 § i Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

text: och

text: SOSFS 1996:24

text: om kvalitetssystem i hälsooch sjukvården. Person med teknisk kompetens exempelvis från medicinteknisk avdelning kan lämpligen utföra den tekniska översynen. Det förekommer även att tillverkare eller leverantörer åtar sig att utföra den tekniska översynen. Vid den tekniska översynen avhjälps eventuella brister. Den avslutas med en noggrann täthetskontroll och mätning av läckageflödet. Läckage som kan uppstå vid överföring mellan utrustning och patient ingår normalt inte i mätningen. Uppgifter om mätmetod och andra uppgifter kan fås från leverantören av anestesigasutrustningen.

text: Det finns verksamheter, t.ex. inom veterinärmedicin, som saknar egen medicinteknisk avdelning. I sådant fall kan medicintekniker från något sjukhus anlitas eller också kan veterinären låta en servicefirma utföra översynen. Det är viktigt att förvissa sig om att den som utför översynen har kompetens att bedöma en anestesigasutrustning. Bestämmelserna gäller även om man övertar/lånar en begagnad utrustning. Till 9 § Andningssystem består av olika delar, som exempelvis mask, kopplingar, andningsslangar, andningsblåsor, kolsyrefilter m.m. Utrustningens tillverkare har i allmänhet angivit lämplig metod som skall användas vid kontroll av andningssystemet. Det är viktigt att den metod som används för kontroll av utrustningens täthet är tillräckligt noggrann. Den kontroll som utförs för att säkerställa att utrustningen är tillräckligt tät för patientens säkerhet medför inte alltid att utrustningen är fri från större läckage. En kvantitativ flödesmätning kan behöva göras för att kontrollera att utrustningen är tillräckligt tät. Några fabrikat tillverkas numera med inbyggda enheter för kontroll av tätheten hos anestesigasutrustningens andningssystem. Saknas enhet för täthetskontroll eller beskrivning av metod från tillverkaren kan man använda den s.k. "konstantflödesmetoden". När det gäller att dokumentera kontrollerna kan t.ex. loggbok användas. Det är lämpligt att förvara loggboken tillsammans med anestesigasutrustningen. Till 10 § Det är viktigt att kunskaperna hålls aktuella och att utrustningen är fullgod för att anvisade kontroller och justering skall kunna utföras. Till 11 § Det är olämpligt att avlasta trycket direkt till lokalen så att luften förorenas med lustgas. Vid flaskbyte i gascentralrum släpps i allmänhet en del lustgas ut. Denna mängd minskas om backventil finns för varje gasflaska vid centralens samlingsrör. Trycket kan även avlastas genom permanent evakueringsventil, som mynnar ut i det fria. Vid reparation av lustgasuttag kan trycket avlastas genom en slang från lustgasuttaget till ventilationssystemets frånluftskanal. Det är viktigt att den som utför avlastningen har utbildning och kunskap för uppgiften och om de skyddsåtgärder som skall vidtas. Se 4 §. Standardiseringen i Sverige (SIS) har givit ut allmänna råd beträffande säkerhetsnormer för medicinska gasanläggningar, SIS, Teknisk rapport HS 25, Säkerhetsnorm för medicinska gasanläggningar. Bestämmelser om bl.a. hantering av medicinska gaser på centralgasanläggning finns i Svensk Läkemedelsstandard.

text: Regler finns också i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om gaser samt Arbetsmiljöverkets föreskrifter om gasflaskor. Regler om mätningar av läckage vid medicinska gasanläggningar finns i svensk standard SS-EN 737-3, Medicinska gassystem – Del 3: Medicinska centralgasanläggningar och i SIS, Teknisk rapport HS 25, Säkerhetsnorm för medicinska gasanläggningar. Till 12 § Om gasuttagen för gaserna är otäta kan rumsluften kontinuerligt förorenas med avsevärda mängder lustgas och övriga gaser. Högsta godtagbara läckage finns angivet i svensk standard SS-EN 737-1, Medicinska gassystem – Del 1: Gasuttag för komprimerade medicinska gaser och vakuum, avsnitt 5.4.15. Detaljerade rekommendationer om driftkontroll av gasanläggningar inklusive täthetsprövning av gasuttag samt rekommendationer för evakuering av anestesigasöverskott finns i SIS, Teknisk rapport HS 25, Säkerhetsnorm för medicinska gasanläggningar. Till 13 § Luftförorening i större mängd kan uppkomma vid fyllning och tömning av förgasare om inte ett helt slutet påfyllnings- och avtappningssystem används. Om inte påfyllning av vätskeformiga anestesimedel i förgasare kan ske med hjälp av helt slutna system är det säkrast att arbeta i säkerhetsbänk (dragskåp) eller i anslutning till punktutsug. Det slutna systemets funktion bör kontrolleras regelbundet och det bör finnas rutiner för teknisk översyn. Regler om påfyllningssystem för vätskeformiga anestesimedel finns i svensk standard SS-EN 1280-1, Anestesimedelsspecifika påfyllningssystem för anestesiförgasare. Det är inte lämpligt att de vätskeformiga anestesimedlen förvaras i den säkerhetsbänk som används för påfyllning av förgasare. Anestesimedelbehållare som placeras i säkerhetsbänken kan störa luftrörelserna i bänken och därmed bänkens funktion. Eftersom de vätskeformiga anestesimedlen är flyktiga lösningsmedel kan behållare, som innehåller vätskeformiga anestesimedel och inte utgör del av ett slutet system, lätt avge ångor till den omgivande luften. Risken är särskilt stor om behållare (t.ex. flaskor) har öppnats (brutits). Därför finns krav i 13 § att förvaring av behållare som inte utgör del i helt slutet system skall ske i ett särskilt avgränsat ventilerat utrymme. Exempel på sådant utrymme är särskilt förvaringsrum, skåp e.dyl. som anslutits till frånluftsuttag. Det är lämpligt att utarbeta rutiner för att omhänderta rester och icke förbrukad anestesivätska. Det kan vara lämpligt att ordna med central uppsamling av vätskeformiga rester från tömning av förgasare m.m. för vidare distribution för destruktion. Apoteket kan också ta emot sådana res-

text: ter. Det är ofta otillåtet och alltid olämpligt att hälla rester av anestesivätska i vask eller dylikt så att det kommer ut i det kommunala avloppet. Det är viktigt att ventilationen är tillräcklig och rätt utformad i utrymmen där vätskeformiga anestesimedel och avfall från dessa förvaras. Till 14 § När anestesigas sprids från en viss punkt, t.ex. vid läckage kring masken, kan den som befinner sig i närheten, t.ex. anestesisköterskan och opererande personal utsättas för höga halter av anestesigas. Halterna av anestesigas i deras andningszon kan då vara avsevärt högre än genomsnittskoncentrationen i lokalen. Risken är stor för att överskrida det hygieniska gränsvärdet för aktuell anestesigas. Vissa arbetsmoment medför att risken för läckage är särskilt stor, t.ex. vid anestesi med intubation när trakealtuben inte tätar. Vid sövning av oroliga patienter t.ex. barn kan utsläppet kring masken bli större än normalt. Användning av punktutsug gör att merparten av anestesigaser avlägsnas och inte kommer att spridas i lokalen. Likaså är det angeläget att använda punktutsug dels i situationer med mera svårbehandlade patienter och dels där behandlingstiden är lång. Inom tandvården är det angeläget att använda punktutsug eftersom tandläkaren/operatören utför behandling i munregionen och tätslutande mask inte kan användas. Även i veterinärmedicinsk verksamhet, då anestesigas ges till djur, behöver punktutsug användas för att inte risken skall uppstå att överskrida det hygieniska gränsvärdet. Punktutsug som kopplats till anestesimask kan användas. Innan en ny modell av anestesimask tas i bruk behöver det normalt göras kontroll för att säkerställa att läckage inte förekommer. Av vikt är att kontrollen med avseende på läckage görs regelbundet. Allmänna regler när det gäller ventilation av arbetslokaler finns i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om arbetsplatsens utformning. Socialstyrelsen har givit ut allmänna råd om tillsyn enligt

text: miljöbalken

text: – ventilation (

text: SOSFS 1999:25

text: ). Allmänventilationens beskaffenhet har stor betydelse och utgör en viktig del i samspelet med utsug och överskottsutsug. Vid projektering av lokalerna är det lämpligt att dimensionera ventilationssystem och punktutsug för maximal belastning. För att bibehålla god luftkvalitet och minimera halterna av anestesigaser är det viktigt att ha rutiner för regelbunden översyn och underhåll av utsug och ventilationssystem och att detta görs av sakkunnig person. I uppvakningsrum på sjukhus, inom veterinärmedicinsk verksamhet, etc. kan halten anestesigas vara hög. Om allmänventilationen inte räcker till är det lämpligt att installera punktutsug som har tillräcklig kapacitet att forsla bort anestesigaserna.