text: EUT L 174, 1.7.2011, s. 1. 3 EUT L 331, 15.12.2010, s. 84. EUT L 176, 27.6.2013, s. 1. 5 EUT L 173, 12.6.2014, s. 349.

text: När ersättningen för anknutna ombud fastställs, kan företagen ta hänsyn till de anknutna ombudens speciella status (vanligtvis som egenföretagande handelsagenter) och de respektive nationella särdragen.

text: Artikel 22.3 e i den delegerade förordningen om Mifid II gäller i fråga om efterlevnadsfunktionen.

text: Artikel 2.1 c i den delegerade förordningen om Mifid II. 9 Artikel 2.1 d i den delegerade förordningen om Mifid II. 10 I så fall skulle företaget också bryta mot gällande lämplighetskrav.

text: I enlighet med artikel 9.3 i Mifid II och artikel 27.3 i den delegerade förordningen om Mifid II.

text: I sådana försäljningsstrukturer samordnas grupper av individer på flera nivåer av en annan person som kallas ”förman” eller ”chef”, som är ansvarig för stöd, utbildning, samordning och övervakning av strukturen. Dessa förmän eller chefer har också till uppgift att rekrytera andra personer.

amnesord:
Guidelines and Technical standards
Investor protection

title: Guidelines on certain aspects of the MIFID II remuneration requirements

text: Riktlinjer

text: om vissa aspekter av ersättningskraven i Mifid II-direktivet

text: DD/MM/ÅÅÅÅ |

text: I. Tillämpningsområde

text: Målgrupp

text: 1. Dessa riktlinjer gäller behöriga myndigheter och företag. Tillämpningsområde

text: 2. Dessa riktlinjer gäller i förhållande till de ersättningskrav som anges i artikel 27 i den delegerade förordningen om Mifid II samt, å ena sidan, kraven på intressekonflikter som anges i artiklarna 16.3 och 23 i Mifid II och artikel 34 i den delegerade förordningen om Mifid II på ersättningsområdet, och å andra sidan de uppföranderegler som anges i artikel 24.1 och 24.10 i Mifid II. Dessutom förtydligar dessa riktlinjer tillämpningen av styrningskraven på ersättningsområdet enligt artikel 9.3 i Mifid II. Ikraftträdande

text: 3. Dessa riktlinjer börjar gälla sex månader efter dagen för deras offentliggörande på Esmas webbplats på alla officiella EU-språk.

text: 4. Riktlinjerna för ersättningspolicy och ersättningspraxis (Mifid-direktivet) , som utfärdats inom ramen för Mifid I, kommer att upphöra att gälla samma datum.

text: II. Hänvisningar till lagstiftning, förkortningar och definitioner

text: Hänvisningar till lagstiftning

text: Delegerad förordning till Kommissionens delegerade förordning

text: (EU) 2017/565

text: av den Mifid II 25 april 2016 om komplettering av

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU

text: vad gäller organisatoriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet

text: Direktivet om AIF-

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU

text: av den förvaltare 8 juni 2011 om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv

text: och

text: och förordningarna

text: (EG) nr 1060/2009

text: och

text: (EU) nr 1095/2010

text: Esmaförordningen

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), om ändring av beslut nr

text: och om upphävande av

text: kommissionens beslut 2009/77/EG

text: Fondföretagsdirektivet

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009

text: om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag)

text: Kapitalkravsförordningen

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013

text: om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning

text: (EU) nr 648/2012

text: Mifid II

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU av den 15 maj 2014

text: om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv

text: och av direktiv

text: Förkortningar

text: Esma Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten

text: EU Europeiska unionen

text: Definitioner

text: 5. Om inte annat anges har de begrepp som används i Mifid II och den delegerade förordningen om Mifid II samma innebörd i dessa riktlinjer.

text: 6. Dessutom gäller följande definitioner i dessa riktlinjer: Företag Värdepappersföretag (enligt definitionen i

text: artikel 4.1

text: .1 i Mifid II), kreditinstitut (enligt definitionen i

text: artikel 4.1

text: .1 i kapitalkravsförordningen) när dessa tillhandahåller investeringstjänster och utövar investeringsverksamhet enligt betydelsen i

text: artikel 4.1

text: .2 i Mifid II, värdepappersföretag och kreditinstitut när dessa säljer eller ger råd till kunder i relation till strukturerade insättningar, förvaltningsbolag för fondföretag och externa förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIFförvaltare) (enligt definitionen i

text: artikel 5.1 a i direktivet

text: om AIFförvaltare) när dessa tillhandahåller investeringstjänster i form av enskild portföljförvaltning eller sidotjänster enligt betydelsen i artikel 6.3 i fondföretagsdirektivet och

text: artikel 6.4 i direktivet

text: om AIF-förvaltare. Kvalitativa kriterier Främst andra kriterier än kvantitativa kriterier. Det kan också hänvisa till numeriska eller finansiella uppgifter som används för att bedöma kvaliteten på den relevanta personens prestation och/eller service till kunden, t.ex. avkastning på kundens investering, mycket lågt antal klagomål över en lång tidsperiod, osv. Kvantitativa kriterier Främst numeriska eller finansiella uppgifter som används för att fastställa ersättningen till en relevant person (t.ex. värdet av sålda instrument, försäljningsvolymer, fastställande av mål för försäljning eller nya kunder, osv.).

text: III. Syfte

text: 7. Dessa riktlinjer utgår från bestämmelserna i artikel 16.1 i Esmaförordningen. Syftet med dessa riktlinjer är att säkerställa en gemensam, enhetlig och konsekvent tillämpning av ersättningskraven i Mifid II som anges i artikel 27 i den delegerade förordningen om Mifid II samt, å ena sidan, kraven rörande intressekonflikter som anges i artiklarna 16.3 och 23 i Mifid II och artikel 34 i den delegerade förordningen om Mifid II på ersättningsområdet, och å andra sidan de uppföranderegler som anges i artikel 24.1 och 24.10 i Mifid II. Dessutom förtydligar dessa riktlinjer tillämpningen av styrningskraven på ersättningsområdet enligt artikel 9.3 i Mifid II.

text: 8. Esma förväntar sig att dessa riktlinjer ska bidra till ökad konsekvens i tolkningen och övervakningen av ersättningskraven i Mifid II samt kraven rörande intressekonflikter och uppförande på ersättningsområdet, genom att ett antal viktiga frågor särskilt betonas, vilket i sin tur gör att de befintliga normerna blir mer effektiva. Genom att se till att företagen tillämpar de rättsliga kraven förväntar sig Esma att skyddet för investerarna ska stärkas i motsvarande grad.

text: 9. Riktlinjerna utgör inga absoluta krav. Därför används ofta ordet ”bör”. Orden ”ska”, ”måste” och ”är skyldig att” används dock i samband med kraven i Mifid II eller den delegerade förordningen om Mifid II.

text: IV. Efterlevnads- och rapporteringsskyldigheter

text: Riktlinjernas status

text: 10. Enligt artikel 16.3 i Esmaförordningen ska de behöriga myndigheterna och finansmarknadsaktörerna med alla tillgängliga medel söka följa dessa riktlinjer.

text: 11. De behöriga myndigheter som berörs av riktlinjerna bör följa dem genom att införliva dem i sina nationella rättsliga ramar och/eller tillsynsregler utifrån vad som är lämpligt, även i fall där enskilda riktlinjer i dokumentet i första hand riktar sig till finansmarknadsaktörer. I detta fall ska de behöriga myndigheterna genom sin tillsyn se till att finansmarknadsaktörerna följer riktlinjerna. Rapporteringskrav

text: 12. Inom två månader efter det att riktlinjerna har offentliggjorts på Esmas webbplats på alla officiella EU-språk ska de behöriga myndigheter som omfattas av riktlinjerna anmäla till Esma om de i) följer, ii) inte följer men avser att följa eller iii) inte följer och inte avser att följa riktlinjerna.

text: 13. Om riktlinjerna inte följs ska behöriga myndigheter också inom två månader efter det att riktlinjerna har offentliggjorts på Esmas webbplats på alla officiella EU-språk meddela Esma skälen till att de inte följer riktlinjerna.

text: 14. En mall för anmälan finns på Esmas webbplats. Så snart formuläret har fyllts i ska det översändas till Esma.

text: 15. Finansmarknadsaktörer behöver inte rapportera huruvida de följer riktlinjerna eller ej.

text: V. Riktlinjer för vissa aspekter av ersättningskraven enligt Mifid II

text: V.I UTFORMNING AV ERSÄTTNINGSPOLICY OCH ERSÄTTNINGSPRAXIS

text: Relevant lagstiftning: Artiklarna 16.3, 23 och 24.10 i Mifid II och artiklarna 27 och 34 i den delegerade förordningen om Mifid II

text: Riktlinje 1

text: 16. När företag utformar ersättningspolicyer och ersättningspraxis i enlighet med kraven i artikel 27 i den delegerade förordningen om Mifid II, och särskilt när ersättningen består av rörliga komponenter, bör företagen definiera lämpliga kriterier för att anpassa de relevanta personernas och företagens intressen till kundernas intressen. Sådana kriterier som anpassar de relevanta personernas och företagens intressen till kundernas bör göra det möjligt för företagen att bedöma relevanta personers resultat.

text: 17. För att göra det och i enlighet med artikel 27.4 i den delegerade förordningen om Mifid II ska företagen överväga kvalitativa kriterier som uppmuntrar de relevanta personerna att agera i kundens intresse. Exempel på lämpliga kvalitativa kriterier inkluderar efterlevnad av myndighetskrav såsom uppföranderegler (särskilt granskning av lämpligheten av de instrument som säljs av relevanta personer till kunder, om det är relevant) och interna rutiner, rättvis behandling av kunder och kundnöjdhet.

text: 18. Kvalitativa kriterier som företag använder i sina ersättningspolicyer och ersättningspraxis bör vara tillräckligt och tydligt definierade och dokumenterade för att säkerställa att de inte används för att indirekt återinföra kvantitativa kommersiella kriterier som kan skapa intressekonflikter eller incitament som kan leda till att relevanta personer gynnar sina egna intressen eller företagets intressen till potentiell nackdel för någon kund. Om ett företag exempelvis använder kundnöjdhet som ett kvalitativt kriterium vid fastställandet av den rörliga ersättningen för relevanta personer, bör det framgå av ersättningspolicyn hur företaget kommer att mäta personalens prestationer i detta avseende med ersättningspolicyn som anger vilka uppgifter som kommer att användas, eventuella tröskelvärden osv. Syftet är att undvika att skapa ett vagt kriterium som kan användas av företaget för att i stället belöna säljare eller pressa säljare att sälja vissa produkter (även om ersättningspolicyn inte skulle omfatta sådana kvantitativa kommersiella kriterier som resultatindikatorer).

text: 19. När det gäller kvantitativa kriterier bör företagen ta hänsyn till kriterier som inte skapar intressekonflikter eller incitament som kan leda till att relevanta personer gynnar sina egna intressen eller företagets intressen till potentiell nackdel för någon kund. Till exempel kan företag tilldela personalen försäljningsmål förutsatt att sådana kommersiella mål inte skapar ett incitament för säljare att endast rekommendera vissa produkter till nackdel för kunderna (till exempel koncernprodukter eller produkter som är mer lukrativa för företaget eller koncernen), och att eventuella kvarvarande intressekonflikter minskas på ett korrekt sätt genom användning av andra lika viktiga kriterier, såsom personalens prestation avseende lämplighetskrav eller kundnöjdhet.

text: 20. Den vikt som tillmäts de kriterier som används för att fastställa ersättningen bör inte vara sådan att vissa av kriterierna, särskilt de kvalitativa, blir obetydliga eller att andra, särskilt de kvantitativa och kommersiella, får för stor betydelse.

text: 21. När företag utformar ersättningspolicyer och ersättningspraxis i enlighet med kraven i artikel 27 i den delegerade förordningen om Mifid II, bör de ta hänsyn till alla relevanta faktorer, däribland, men inte begränsat till, de arbetsuppgifter relevanta personer har, typen av produkter som erbjuds och distributionsmetoderna (t.ex. med eller utan rådgivning, personligt möte eller via telekommunikation/elektronisk kommunikation) för att förhindra att potentiella risker avseende uppförande och intressekonflikter negativt påverkar kundernas intressen och för att säkerställa att företaget hanterar eventuell kvarstående risk på ett tillfredsställande sätt.

text: 22. Utan att det påverkar kravet i artikel 27.4 andra stycket i den delegerade förordningen om Mifid II, bör de ersättningspolicyer och ersättningspraxis som används möjliggöra en flexibel policy för rörlig ersättning, inklusive, där så är relevant, möjligheten att inte betala någon rörlig ersättning alls.

text: 23. När det gäller rörlig ersättning bör företagen undvika att sätta upp resultatmål som kan uppmuntra de relevanta personerna att fokusera på kortsiktiga vinster för att nå de relevanta tröskelvärdena, såsom ”allt eller inget-mål”, om dessa kan skapa en intressekonflikt eller vara till nackdel för kunderna. Företagen bör gynna ersättningspolicyer och ersättningspraxis där den rörliga delen av den utbetalda ersättningen beräknas och delas ut på linjär basis eller där den rörliga delen beror på flera prestationsmål på olika nivåer och ger rätt till olika belopp eller helst olika rörlig ersättning.

text: 24. När företagen utformar och genomför sina ersättningspolicyer bör de ta hänsyn till eventuella intressekonflikter eller risker för att kunderna drabbas, på grund av mål för korsförsäljning som ålagts relevanta personer. Till exempel bör särskild uppmärksamhet ägnas åt situationer där relevanta personer skulle uppmuntras att göra beviljandet av bättre villkor för ett hypotekslån till en kund beroende av villkoret att denna kund köper ett särskilt finansiellt instrument som är en del av de relevanta personernas försäljningsmål.

text: 25. Mot bakgrund av den breda definitionen av ersättning i den delegerade förordningen om Mifid II bör företagens ersättningspolicyer och ersättningspraxis också säkerställa att de kriterier som används för att bedöma löneökningar och befordran överensstämmer med ersättningskraven i Mifid II. Till exempel bör företagens system för karriärutveckling inte användas för att återinföra kvantitativa kommersiella kriterier som kan vara beroende av relevanta personers karriärframsteg och som påverkar deras (fasta och/eller rörliga) ersättning, om detta kan skapa intressekonflikter som kan uppmuntra sådana relevanta personer att agera mot kundernas intressen.

text: 26. Utan att det påverkar de allmänna principerna för nationell avtals- eller arbetsrätt bör företagen överväga att inkludera kriterier för efterhandsjustering av den rörliga ersättningen i sina ersättningspolicyer och ersättningspraxis för att ytterligare avskräcka relevanta personer att bortse från kundernas intressen eller gynna sina egna intressen (t.ex. genom att investera i produkter med högre kortsiktig avkastning men med mer risker på lång sikt eller som inte passar kundens investeringshorisont) för att uppnå kortsiktiga resultatmål. Kriterier för efterhandsjustering bör göra det möjligt för företagen att ytterligare anpassa företagets och relevanta personers intressen till kundernas genom att justera den rörliga ersättningen om försummelse konstateras efter att ersättningen har tilldelats eller betalats ut. För att sådana kriterier ska vara effektiva bör företagen, beroende på verksamhetens karaktär, omfattning och komplexitet, överväga att i sina ersättningspolicyer och ersättningspraxis ta med lämpliga mekanismer för efterhandsjustering, såsom tillämpning av malus (dvs. minskning av värdet av all eller del av uppskjuten rörlig ersättning baserad på riskjusteringar i efterhand innan den har intjänats) och återbetalningar (d.v.s. att en rörlig ersättning som tidigare har betalats ut eller som redan har intjänats under vissa förutsättningar återlämnas till institutionen).

text: 27. Mekanismer för efterhandsjustering som avses i föregående stycke bör utlösas av relevanta händelser som påverkar företagets eller relevanta personers efterlevnad av de tillämpliga bestämmelserna enligt Mifid II och dess delegerade akter, med avseende på rättvis behandling av kunder och kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls kunder. Relevanta händelser som påverkar företagets och relevanta personers efterlevnad av tillämpliga bestämmelser bör inte begränsas till sådana som ger upphov till tillsynsåtgärder, böter eller sanktioner, utan bör ta hänsyn till bekräftade fel eller överträdelser. Mekanismer för efterhandsjustering bör tillämpas på de relevanta personerna som direkt har gjort sig skyldiga till försummelse, men företagen bör också överväga om det skulle vara lämpligt att även tillämpa dem på en större grupp, t.ex. på de relevanta personer vars ansvar inkluderar de områden där de relevanta händelserna inträffade.

text: 28. Tillämpningen av mekanismer för efterhandsjustering bör ta hänsyn till allvaret i de fel eller försummelser som skadar kundernas intressen.

text: 29. För att mekanismer för efterhandsjustering ska vara meningsfulla bör företagen överväga att betala den rörliga ersättningen delvis i förskott och delvis i efterhand, i en lämplig balans mellan den del som betalas i förskott och den som betalas i efterhand, och med en lämplig fördröjning som gör att de relevanta personernas intressen och företagens intressen anpassas till kundernas intressen.

text: 30. Dessutom bör företagen anta och upprätthålla åtgärder som gör det möjligt för dem att effektivt fastställa om den relevanta personen inte agerar i kundens bästa intresse och att vidta korrigerande åtgärder.

text: 31. Relevanta personer bör från början tydligt informeras om de kriterier som kommer att användas för att bestämma storleken på deras ersättning, vilken vikt som tillskrivs varje kriterium, konsekvenserna av att inte uppfylla något kriterium samt om förfarandet för utvärdering av deras prestation. De kriterier som företagen använder för att bedöma relevanta personers prestationer bör vara tillgängliga, lättförståeliga och finnas i skriftlig form.

text: 32. Företagen bör undvika att skapa onödigt komplexa policyer och praxis (såsom kombinationer av olika policyer och praxis, eller mångfasetterade eller flerskiktade system, som ökar risken för att relevanta personer inte kommer att agera i kundernas bästa intresse, och att eventuella kontroller på plats inte kommer att vara lika effektiva när det gäller att identifiera risken för skada för kunden). Detta kan potentiellt leda till inkonsekventa tillvägagångssätt och hämma korrekt kunskap om eller kontroll av policyerna genom regelefterlevnadsfunktionen. I bilagan till dessa riktlinjer anges illustrativa exempel på ersättningspolicyer och ersättningspraxis som skapar risker som kan vara svåra att hantera på grund av sin komplexitet, och som ger starka incitament att sälja särskilda produkter.

text: 33. Företagen bör se till att de organisatoriska åtgärder som de vidtar för lanseringen av nya produkter eller tjänster på ett lämpligt sätt tar hänsyn till deras ersättningspolicyer och ersättningspraxis och de risker som dessa produkter eller tjänster kan innebära. Framför allt bör företagen, innan de lanserar en ny produkt, bedöma om de ersättningsfunktioner som är kopplade till distributionen av den produkten överensstämmer med företagets ersättningspolicyer och ersättningspraxis och därför inte utgör risker för uppförande och intressekonflikter. Denna process bör dokumenteras på ett lämpligt sätt av företagen.

text: 34. För att undvika intressekonflikter när det gäller deras roll i utformningen och/eller övervakningen av företagets ersättningspolicy och ersättningspraxis, utformningen av de ersättningspolicyer och ersättningspraxis som är tillämpliga på kontrollfunktioner (riskhanterings- och internrevisionsfunktioner, om sådana har upprättats) , bör företagets ledningsorgan och högsta ledning inte göra avkall på sin objektivitet och sitt oberoende.

text: 35. Som sådan bör ersättningen till kontrollfunktionernas personal baseras på funktionsspecifika mål. Dessutom bör den rörliga delen av ersättningen till personal i kontrollfunktioner, om sådan finns, inte kopplas till de kvantitativa kommersiella prestationerna av de relevanta personer vars ersättning de ansvarar för att utforma och/eller kontrollera. Om ersättningen till kontrollfunktionernas personal inkluderar en komponent baserad på företagets kommersiella prestation (t.ex. försäljningsvolym), kan risken för intressekonflikter öka och bör därför åtgärdas genom användning av lämpliga kvalitativa prestations- eller justeringskriterier.

text: 36. Om företag tillåts kombinera interna kontrollfunktioner med operativa funktioner omfattas de ändå av skyldigheterna enligt Mifid II när det gäller intressekonflikter och uppförande. Icke desto mindre bör de ersättningspolicyer och ersättningspraxis som är tillämpliga för dem göra det möjligt för sådana interna kontrollfunktioner att förbli effektiva (enligt artikel 22.4 i den delegerade förordningen om Mifid II för efterlevnadsfunktionen).

text: 37. Företagen bör också se till att strukturen för ersättningen till medlemmarna i ledningsorganet och företagets ledande befattningshavare, liksom de kriterier som används för att bedöma prestationer, inte skapar intressekonflikter eller incitament som kan leda till att medlemmar i ledningsorganet eller ledande befattningshavare i företaget eller relevanta personer i företaget främjar sina egna intressen eller företagets intressen till potentiell nackdel för någon kund.

text: 38. De ersättningspolicyer och ersättningspraxis som gäller för relevanta personer (inklusive copy-traders, i tillämpliga fall) som inte är anställda i företaget men som ändå faller inom ramen för ersättningskraven enligt Mifid II eftersom de är i) en fysisk person vars tjänster ställs till förfogande och under kontroll av företaget eller ett anknutet ombud till företaget och som deltar i företagets tillhandahållande av investeringstjänster och investeringsverksamhet , eller ii) en fysisk person som direkt deltar i tillhandahållandet av tjänster till företaget eller till dess anknutna ombud inom ramen för ett entreprenadavtal i syfte att tillhandahålla investeringstjänster och utföra investeringsverksamhet för företagets räkning , bör också följa ersättningskraven enligt Mifid II och dessa riktlinjer.

text: 39. Exempel på god praxis: a. För att beräkna den rörliga ersättningen till relevanta personer används kriterier som är gemensamma för olika produkter. b. Om det rör sig om en investering av öppen typ skjuts ersättningen upp under ett visst antal år eller tills produkten inlöses.

text: 40. Exempel på dålig praxis: a. Ett företag har börjat erbjuda rådgivare en särskild tilläggsersättning för att uppmuntra kunder att investera i nya fondprodukter där företaget har ett specifikt intresse. Detta innebär ofta att relevanta personer måste föreslå att deras kunder säljer produkter som de annars skulle rekommendera att de behåller, så att de kan investera i dessa nya produkter. b. Förvaltare och medarbetare får en stor bonus kopplad till en specifik produkt. Till följd av detta rekommenderar företagets rådgivare denna specifika produkt oberoende av produktens lämplighet för de berörda kunderna. 10 Varningar från funktionen för riskhantering ignoreras eftersom investeringsprodukterna genererar hög avkastning för företaget. När risken materialiseras har produkterna redan sålts och bonusarna redan betalats ut. c. Den rörliga delen av den totala ersättningen baseras enbart på sålda volymer och ökar den relevanta personens fokus på kortsiktiga vinster snarare än kundens bästa. d. Relevanta personer köper och säljer ofta finansiella instrument i en kunds portfölj för att få ytterligare ersättning, utan att överväga om denna verksamhet är lämplig för kunden. På samma sätt, snarare än att överväga en produkts lämplighet för en kund, fokuserar relevanta personer på försäljning av produkter som har en kort investeringstid för att få ersättning genom att återinvestera produkten efter en kort tid. e. Regelöverträdelser enligt Mifid II och dess delegerade akter som skadar kundernas intressen identifieras av den behöriga myndighet som övervakar företaget, men inga ekonomiska sanktioner åläggs företaget eftersom den bristande efterlevnaden sedan dess har åtgärdats. Företaget beslutar att fördela den maximala fasta och rörliga ersättningen för året till sina styrelseledamöter på grundval av att de övriga kriterierna uppfylldes, och tar därmed inte konsekvenserna av att företaget inte följer sina lagstadgade skyldigheter och styrelseledamöternas roll i det. V.II TILLÄMPNING Relevant lagstiftning: Artikel 9.3 i Mifid II och artikel 27.3 i den delegerade förordningen om Mifid II. Riktlinje 2

text: 41. Företagen bör förutom att göra en periodisk översyn av sin skriftliga ersättningspolicy också granska den vid alla relevanta och betydande ändringar av deras affärsverksamhet eller struktur. Om översynen visar att ersättningspolicyn inte fungerar som avsett eller att det finns en kvarstående risk för skada för företagets kunder till följd av den (vare sig den har uppstått eller inte) bör ersättningspolicyn ändras på ett snabbt och effektivt sätt.

text: 42. Korrekt dokumentation av ersättningspolicyn samt beslutsprocessen och förfarandena som leder till dess godkännande eller ändring bör upprätthållas på ett tydligt och öppet sätt och göras tillgänglig för ledningsorganet och den högsta ledningen samt andra kontrollfunktioner som deltar i utformningen, övervakningen och/eller översynen av ersättningspolicyn och förfarandena.

text: 43. Företagen bör säkerställa att efterlevnadsfunktionen har tillgång till alla relevanta dokument och information som gör det möjligt för den att fullgöra sina skyldigheter i enlighet med

text: artikel 22.3 a

text: avseende ersättningspolicyer och ersättningspraxis för relevanta personer, inklusive medlemmar av ledningsorganet och ledande befattningshavare, på ett korrekt och oberoende sätt.

text: 44. Företagen bör också se till att deras ledningsorgan, på inrådan av efterlevnadsfunktionen, godkänner alla väsentliga ändringar som görs i företagets ersättningspolicy.

text: 45. Beroende på företagets storlek och komplexiteten i dess affärsmodell och de investeringstjänster och investeringsverksamheter som tillhandahålls, kan översynen av ersättningspolicyn även kräva deltagande av andra kontrollfunktioner (såsom riskhanterings- och/eller internrevisionsfunktioner) för att säkerställa att lämpliga prestations- och riskjusteringskriterier används.

text: 46. Den högsta ledningen är ansvarig och bör behålla det yttersta ansvaret för det dagliga genomförandet av ersättningspolicyn och övervakningen av policyns regelefterlevnadsrisker.

text: 47. Företagen bör se till att de har lämpliga och transparenta rapporteringskanaler i hela företaget eller koncernen för att snabbt kunna åtgärda risker för bristande regelefterlevnad av Mifid II-direktivets krav rörande ersättning, intressekonflikter och uppförande. V.III KONTROLL AV RISKER I SAMBAND MED ERSÄTTNINGSPOLICY OCH ERSÄTTNINGSPRAXIS Relevant lagstiftning: Artikel 9.3 i Mifid II och artikel 27.3 i den delegerade förordningen om Mifid II. Riktlinje 3

text: 48. Företagen bör upprätta lämpliga kontroller av efterlevnaden av sin ersättningspolicy och ersättningspraxis för att säkerställa att dessa ger de avsedda resultaten. Kontrollerna bör genomföras i hela företaget och vara föremål för regelbunden översyn. Sådana kontroller bör inkludera bedömning av kvaliteten på den tjänst som kunden erbjuds – t.ex. genom övervakning av samtal för telefonförsäljning, av rådgivning och av kundportföljer, för att kontrollera deras lämplighet, eller regelbunden genomgång av annan kunddokumentation.

text: 49. För att utföra sådana kontroller på ett effektivt och riskbaserat sätt bör företagen använda ett brett informationsunderlag om kvalitetsövervakning och försäljningsmönster, inklusive trend- och grundorsaksanalyser, för att identifiera områden med ökad risk och för att stödja en riskbaserad metod för försäljningsuppföljning, med särskilt fokus på högpresterande relevanta personer (t.ex. avseende försäljning).

text: 50. Företagen bör se till att resultaten av sådana analyser och kontroller är tydligt dokumenterade och rapporterade till den högsta ledningen, vid behov tillsammans med förslag till korrigerande åtgärder. Regelefterlevnadsfunktionen bör också hjälpa högsta ledningen att effektivt övervaka regelefterlevnadsriskerna med företagets ersättningspolicy (även baserat på de efterhandskontroller som utförs i enlighet med denna riktlinje). Om potentiella eller faktiska nackdelar för kunder kan uppstå till följd av vissa inslag i ersättningspolicyer och ersättningspraxis, bör företagen vidta lämpliga åtgärder för att hantera potentiella risker för uppförande och intressekonflikter genom att granska och/eller ändra dessa inslag och införa lämpliga kontroller och rapporteringsmekanismer för att vidta lämpliga åtgärder för att minska potentiella risker för uppförande och intressekonflikter.

text: 51. När företagen lägger ut investeringstjänster på entreprenad bör de ha kundens bästa i åtanke. Om ett företag vill använda ett annat företag för att tillhandahålla tjänster bör det kontrollera att det andra företagets ersättningspolicyer och ersättningspraxis överensstämmer med dessa riktlinjer. Dessutom bör företagen undvika att skapa alltför komplicerade utkontrakterings- eller distributionsstrukturer (inklusive genom anknutna ombud) vars ersättningspolicyer eller ersättningspraxis gör det svårt för företaget att övervaka efterlevnadsriskerna med dessa riktlinjer och med policyer och förfaranden rörande intressekonflikter och uppförande inom ersättningsområdet eller ökar risken för att kundernas intressen blir lidande.

text: 52. Företagen bör regelbundet bedöma om deras informationshanteringsverktyg på ett adekvat sätt samlar in de kvalitativa uppgifter som krävs för att fastställa den rörliga ersättning de betalar till relevanta personer.

text: 53. Exempel på god praxis: a. För att bedöma om dess incitamentsystem är lämpliga kontaktar företaget ett urval av kunder kort efter ett köp som genomförts genom personligt möte, och där det därför inte är möjligt att kontrollera inspelade telefonsamtal. Syftet är att testa om säljaren har agerat ärligt, rättvist och professionellt i enlighet med kundens bästa. b. De mest högpresterande och högavlönade personerna anses ingå i en högriskgrupp och kontrolleras därför mer ingående. Information om tidigare regelefterlevnad, klagomål eller avbruten försäljning ses som en orsak att genomföra en kontroll. Resultaten har en inverkan på utformningen/översynen av ersättningspolicyn och ersättningspraxis.

text: 54. Exempel på dålig praxis: a. Ett företag förlitar sig huvudsakligen på kvantitativa kommersiella uppgifter som kriterier för att bedöma rörlig ersättning. b. Den högsta ledningen har satt upp olika strategiska mål som företaget ska nå under ett visst år. Alla mål verkar enbart fokusera på finansiella eller kommersiella aspekter, utan att ta hänsyn till den potentiella skadan för företagets kunder. Ersättningspolicyn kommer att ligga i linje med dessa strategiska mål och kommer därför att ha ett starkt kortsiktigt finansiellt och kommersiellt fokus. c. Trots den omsorg som vidtagits vid utformningen och utvärderingen av ersättningspolicyer och ersättningspraxis leder vissa policyer och praxis fortfarande till skada för kunderna, vilket skapar risker som måste identifieras och minskas. d. För att distribuera sina produkter förlitar sig ett företag på ett försäljningsnätverk på flera nivåer som enbart består av personal eller tredjepartsdistributörer som ersätts i enlighet med den kundtransaktionsvolym som fångas upp direkt av dem själva samt deras rankning i företagets försäljningsstruktur, med en hävstångseffekt beroende på antalet lägre distributionsnivåer och antalet distributörer på varje nivå.12 Sådana försäljningsstrukturer, i kombination med de ersättningspolicyer och ersättningspraxis som beskrivs i det föregående, kan göra det svårt för företaget att övervaka regelefterlevnadsriskerna med dessa riktlinjer för varje nivå (särskilt den mest avlägsna) och hela strukturen.

text: 55. Bilagan till dessa riktlinjer innehåller illustrativa exempel på ersättningspolicyer och ersättningspraxis som skulle skapa starka incitament att sälja specifika produkter och för vilka företagen därför skulle ha svårt att visa att de uppfyller Mifid-kraven. Riskerna för intressekonflikter och bristande efterlevnad av uppföranderegler i sådana exempel bör beaktas av företagen när de utformar och tillämpar sin ersättningspolicy och ersättningspraxis.

text: VI. Bilaga – Illustrativt exempel på ersättningspolicyer och ersättningspraxis som skapar konflikter som kan vara svåra att hantera

text: 1. Vissa ersättningsfunktioner (till exempel baslönen och prestationsbaserade tävlingar för relevanta personer) innebär högre risk för potentiell skada för kunderna (särskilt med funktioner som kan ha utformats för att påverka relevanta personers beteende, särskilt säljkåren). Exempel på ersättningspolicyer och ersättningspraxis med hög risk som i allmänhet kommer att vara svåra att hantera, och där det skulle vara svårt för ett företag att uppvisa efterlevnad av Mifid II inkluderar:

text: 2. Incitament som kan påverka relevanta personer att sälja eller ”puffa för” en produkt eller produktkategori snarare än en annan eller att göra onödiga/olämpliga förvärv eller försäljningar för investeraren: särskilt situationer där ett företag lanserar en ny produkt eller gör pr för en specifik produkt (t.ex. månadens produkt eller ”interna produkter”) och uppmuntrar relevanta personer att sälja den specifika produkten. Om det finns olika incitament för olika typer av produkter finns det en stor risk att relevanta personer gärna säljer en produkt som ger högre ersättning i stället för en annan produkt, utan att ta hänsyn till vad som ligger i kundens intresse. a. Exempel: Ett företag har ersättningspolicyer och ersättningspraxis kopplade till individuell produktförsäljning, där den relevanta personen får olika bonusnivåer beroende på vilken produkt eller produktkategori de säljer. b. Exempel: Ett företag har ersättningspolicyer och ersättningspraxis kopplade till försäljning av vissa produkter. Relevanta personen erbjuds samma incitament för en rad produkter. Då företaget genomför en marknadsföringskampanj erbjuds emellertid större incitament för försäljning av specifika produkter. c. Exempel: Incitament som kan få relevanta personer (som kan få ersättning enbart genom provision, till exempel) att sälja värdepappersfonder snarare än investeringsfonder – där båda produkterna kan vara lika lämpade för kunder – eftersom försäljning av värdepappersfonder ger betydligt högre provision.

text: 3. Olämpliga krav som påverkar huruvida bonusar betalas ut: ersättningspolicyer och ersättningspraxis med ett krav på att man uppnår en minsta försäljningsnivå för en rad produkter för att överhuvudtaget få någon bonus är sannolikt oförenligt med skyldigheten att agera för kundens bästa. Villkor som måste uppfyllas innan ett incitament kommer att betalas ut kan påverka relevanta personer att sälja på ett olämpligt sätt. Till exempel kan olämpliga produkter rekommenderas i en situation där det inte är möjligt att få bonus om man inte säljer ett visst antal produkter från olika kategorier. Ett annat exempel är när en minskning görs av en bonus på grund av att ett sekundärt mål eller tröskelvärde inte har uppnåtts. a. Exempel: Ett företag har relevanta personer som säljer ett sortiment av produkter som möter olika kundbehov, och produktsortimentet är uppdelat i tre kategorier baserat på typen av kundbehov. Relevanta personer kan tjäna in en rätt till bonus för varje såld produkt, men i slutet av varje månad utbetalas ingen bonus om de inte har nått minst 50 procent av det uppsatta försäljningsmålet för varje kategori. b. Exempel: Ett företag säljer produkter med en rad valfria extrakomponenter. Den relevanta personen får bonusbetalningar för all försäljning, med en tilläggsbetalning om kunden köper en extrakomponent. I slutet av varje månad görs dock ingen bonusbetalning om inte minst 50 procent av produkterna har sålts med en extrakomponent.

text: 4. Rörliga löner där basbeloppet varierar (upp eller ned) för relevanta personer baserat på förmåga att uppnå försäljningsmål: i sådana fall kan den relevanta personens hela lön i praktiken bli en rörlig ersättning. a. Exempel: Ett företag kommer att sänka en relevant persons grundlön avsevärt om han eller hon inte uppnår specifika försäljningsmål. Det finns därför en risk att han eller hon gör olämpliga försäljningar för att undvika detta utfall. På samma sätt kan relevanta personer vara starkt motiverade att sälja på grund av möjligheten att öka grundlönen och tillhörande förmåner.

text: 5. Ersättningspolicyer och ersättningspraxis som skapar en oproportionerlig vinst för marginell försäljning: när relevanta personer behöver uppnå en lägsta försäljningsnivå innan de kan få en bonus, eller innan bonusen höjs, ökar risken. Ett annat exempel är system där bonusen blir proportionerligt större över en viss gräns. I vissa fall betalas bonus ut retroaktivt baserat på all försäljning snarare än bara den som överstiger ett tröskelvärde, vilket potentiellt skapar betydande incitament för relevanta personer att sälja särskilda produkter under särskilda omständigheter. a. Exempel: Ett företag tillämpar detta bonussystem för varje produkt som säljs under en kvartalenligt följande: • 0–80 % av målet Inga utbetalningar • 80–90 % av målet 50 euro per försäljning • 91–100 % av målet 75 euro per försäljning • 101–120 % av målet 100 euro per försäljning • >120 % av målet 125 euro per försäljning Detta exempel kan även gälla där den relevanta personen får en ökande andel av provisionen eller intäkterna. b. Exempel: Ett företag har samma accelererade skala som företaget i det föregående exemplet, men ökningen av betalningarna per försäljning tillämpas retroaktivt på all försäljning under kvartalet. När exempelvis 91 procent av målet passerats höjs de dittillsvarande bonusbetalningarna på 50 euro per försäljning till 75 euro per försäljning. Detta skapar en serie brytpunkter, där det bara krävs en extra såld produkt för att bonusbeloppet ska höjas. Det innebär att bonusen växer på ett oproportionerligt sätt.

text: VII. Jämförelsetabell mellan de nya riktlinjerna och 2013 års riktlinjer

text: Nya riktlinjer 2013 års riktlinjer

text: Utformning av ersättningspolicy och V.I Tillämpning och utformning av ersättningspraxis ersättningspolicy och ersättningspraxis i enlighet med Mifid-direktivets krav

text: Riktlinje 1 rörande intressekonflikter och

text: uppförande Tillämpning

text: Riktlinje 2

text: Kontroll av risker i samband med V.II. Kontroll av risker i samband med ersättningspolicy och ersättningspraxis ersättningspolicy och ersättningspraxis

text: Riktlinje 3

text: Ej tillämpligt V.III. Riktlinjer för behöriga myndigheters

text: kontroll av ersättningspolicy och ersättningspraxis

type: vagledning

utgivare: esma


text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU av den 15 maj 2014

text: om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv

text: och av direktiv

text: (EUT L 173, 12.6.2014, s. 349). 2 Kommissionens delegerade

text: direktiv (EU) 2017/593 av den 7 april 2016

text: om komplettering av

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU

text: i fråga om skydd av finansiella instrument och medel som tillhör kunder, produktstyrningskrav och regler för tillhandahållande eller mottagande av avgifter, provisioner eller andra monetära eller icke-monetära förmåner (EUT L 87, 31.3.2017, s. 500–517).

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU av den 8 juni 2011

text: om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv

text: och

text: och förordningarna

text: (EG) nr 1060/2009

text: och

text: (EU) nr 1095/2010

text: (EUT L 174, 1.7.2011, s. 1–73).

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009

text: om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (EUT L 302, 17.11.2009, s. 32).

text: Se artikel 9.9 i det delegerade Mifid II-direktivet.

text: Se skäl 19 i det delegerade Mifid II-direktivet.

text: Detta är i linje med skäl 18 i det delegerade Mifid II-direktivet, där följande klargörs: ”Med tanke på kraven i direktiv

text: , och för att skydda investerarna, bör produktstyrningskraven tillämpas på alla produkter som säljs på primär- och sekundärmarknaderna, oavsett vilken typ av produkt eller tjänst som tillhandahålls och vilka krav som gäller vid försäljningsstället. Dessa regler bör dock kunna tillämpas på ett proportionellt sätt, det vill säga beroende på produktens komplexitet och i vilken grad det finns tillgång till offentlig information, samt särdragen hos instrumentet, investeringstjänsten och målmarknaden. Med proportionalitet avses här att reglerna bör kunna vara relativt enkla när det gäller okomplicerade produkter som distribueras enbart för att utföra en order, i de fall sådana produkter är kompatibla med behoven på en bredare marknad för icke-professionella kunder.”

text: Såsom förklaras ovan (se punkt 36) kan distributörer för att fastställa målmarknaden, förutom information som samlats in genom investerings- eller sidotjänster, använda all ytterligare information och uppgifter som anses rimligen användbara och som kan finnas till deras förfogande och kan ha samlats in via andra källor. Därför kan även företag som endast tillhandahåller investeringstjänster enligt reglerna om passandebedömning eller execution only, befinna sig i en position där de kan göra en mer genomgripande bedömning av målmarknaden.

text: Se artikel 10.1 i det delegerade Mifid II-direktivet. 10 Se artikel 10.2 tredje stycket i det delegerade Mifid II-direktivet. 11

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1286/2014 av den 26 november 2014

text: om faktablad för paketerade och försäkringsbaserade investeringsprodukter för icke-professionella investerare (Priip-produkter) (EUT L 352, 9.12.2014, s. 1–23). 12 Se artikel 10.2 i det delegerade Mifid II-direktivet. 13 Se artikel 10.2 tredje stycket i det delegerade Mifid II-direktivet.

text: Se artiklarna 9.9 och 10.2 i det delegerade Mifid II-direktivet.

text: Se

text: artikel 16.3 tredje stycket

text: och artikel 24.2 i Mifid II. 16 Se bilaga II till Mifid II. 17 Se avsnitt II.1 andra stycket i bilaga II till Mifid II.

publisher: Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten

sprak: sv

title: Guidelines on MiFID II product governance requirements

serie: riktlinjer

text: Riktlinjer

type: rubrik

text: för produktstyrningskraven i Mifid II

text: 05/02/2018 |

text: SV

type: stycke

text: I. Tillämpningsområde

text: Vem?

text: 1. Dessa riktlinjer gäller följande parter:  Företag som omfattas av något av följande krav: i.

text: Artikel 9.3 i direktiv 2014/65/EU

text: (Mifid II). ii. Artikel 16.3 i Mifid II. iii. Artikel 24.1 och 24.2 i Mifid II. iv. Artiklarna 9 och 10 i kommissionens delegerade

text: direktiv (EU) 2017/593

text: (det delegerade Mifid II-direktivet).  Behöriga myndigheter med tillsyn över ovanstående företag. Vad?

text: 2. Dessa riktlinjer gäller för de krav som avses i punkt 1 i dessa riktlinjer, i synnerhet framställande av och distribution av investeringsprodukter. När?

text: 3. Dessa riktlinjer är tillämpliga från och med den 3 januari 2018. II. Syfte

text: 4. Syftet med dessa riktlinjer är att förtydliga produktstyrningskraven för företag som fastställs i punkt 1.

text: 5. Esma räknar med att dessa riktlinjer ska ge större konvergens vid genomförande och tillämpning av produktstyrningskraven i Mifid II. Genom tillämpningen av dessa riktlinjer förväntar sig Esma en motsvarande förstärkning av investerarskyddet. Bilaga V innehåller ett antal belysande exempel. Dessa exempel ingår inte i riktlinjerna utan syftar till att hjälpa företag och behöriga myndigheter att förstå hur riktlinjerna bör tillämpas. III. Definitioner

text: 6. I dessa riktlinjer gäller följande definitioner:  företag: företag som omfattas av kraven i punkt 1 och inkluderar värdepappersföretag (enligt definitionen i

text: artikel 4.1

text: .1 i Mifid II), inklusive kreditinstitut när dessa tillhandahåller investeringstjänster och utövar investeringsverksamhet (enligt betydelsen i

text: artikel 4.1

text: .2 i Mifid II), värdepappersföretag och kreditinstitut när dessa säljer eller ger råd till kunder i relation till strukturerade insättningar), förvaltningsbolag för fondföretag och externa förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIFM) (enligt definitionen i artikel 5.1 a i AIFM-direktivet ) när dessa tillhandahåller investeringstjänster i form av enskild portföljförvaltning eller sidotjänster (enligt betydelsen i artikel 6.3 a och b i UCITS-direktivet och artikel 6.4 a och b i AIFMdirektivet).  investeringsprodukt: ett finansiellt instrument (enligt betydelsen i

text: artikel 4.1

text: .15 i Mifid II) eller en strukturerad insättning (enligt betydelsen i

text: artikel 4.1

text: .43 i Mifid II).  producent: med beaktande av skäl 15 och artikel 9.1 i det delegerade Mifid II-direktivet, ett företag som producerar en investeringsprodukt, inklusive skapande, utveckling, emission eller utformning av den produkten, inklusive vid rådgivning till företag som avser emittera nya produkter.  distributör: med beaktande av skäl 15 och artikel 10.1 i det delegerade Mifid IIdirektivet, ett företag som erbjuder, rekommenderar eller säljer en investeringsprodukt och en tjänst till en kund. IV. Efterlevnads- och rapporteringsskyldigheter Riktlinjernas status

text: 7. Detta dokument innehåller riktlinjer som antagits enligt artikel 16 i Esma-förordningen. Enligt artikel 16.3 i Esma-förordningen ska behöriga myndigheter och finansmarknadsaktörer med alla tillgängliga medel söka följa riktlinjerna.

text: 8. Behöriga myndigheter som berörs av riktlinjerna bör införliva dessa i sin tillsynsverksamhet, även i fall där riktlinjerna främst riktar sig till finansmarknadsaktörer. Rapporteringskrav

text: 9. Behöriga myndigheter som omfattas av dessa riktlinjer måste anmäla till Esma om de följer eller avser att följa riktlinjerna, alternativt ange skälen till att de inte har för avsikt att följa dem. Denna anmälan ska göras inom två månader efter det att riktlinjerna har offentliggjorts på Esmas webbplats på alla officiella EU-språk.

text: 10. Företag behöver inte meddela Esma om de följer riktlinjerna. V. Riktlinjer om tillämpning av artiklarna 16.3 och 24.2 i Mifid II V.1. Allmänt

text: 11. Dessa riktlinjer bör, i enlighet med

text: artikel 9.1 andra stycket

text: och artikel 10.1 första stycket i det delegerade Mifid II-direktivet, tillämpas på ett sätt som är lämpligt och proportionerligt, med beaktande av karaktären på investeringsprodukten, investeringstjänsten och målmarknaden för produkten.

text: 12. När ett företag agerar både som producent och distributör av investeringsprodukter gäller nedanstående riktlinjer i relevant utsträckning och så länge som företaget uppfyller tillämpliga krav för producenter och distributörer. V.2. Riktlinjer för producenter Producentens fastställande av potentiell målgrupp: kategorier att beakta

text: 13. Producenternas fastställande av en potentiell målgrupp bör inte enbart göras på grundval av kvantitativa kriterier, utan ska även baseras på tillräckliga kvalitativa överväganden. Särskilt tjänster för massmarknaden kan kräva automatisering av processer och denna automatisering baseras vanligen på formler eller algoritmmetoder för att processa kvantitativa kriterier för produkter och kunder. Sådan numerisk data genereras vanligen via bedömningssystem (till exempel genom att man använder produktegenskaper såsom volatilitet för finansiella instrument, emittentens kreditvärdighet osv. eller genom ”omvandling” av faktauppgifter till numeriska system). När det gäller fastställandet av målgrupp bör företagen inte enbart förlita sig på sådana kvantitativa kriterier, utan även på ett tillräckligt sätt balansera dem mot kvalitativa överväganden.

text: 14. Producenter bör använda den lista med kategorier som fastställs i dessa riktlinjer som grund för fastställande av målgruppen för sina investeringsprodukter. Listan över kategorier är kumulativ: när en målgrupp utvärderas bör varje producent använda var och en av kategorierna. En producent bör då analysera varje kategoris relevans för en viss produkt och sedan anpassa detaljgraden i förhållande till produktens typ, karaktär och andra egenskaper (såsom beskrivs i punkterna 18–24 i dessa riktlinjer).

text: 15. När var och en av dessa kategorier detaljerat redogörs för/beskrivs bör producenter beakta relationen mellan olika kategorier, eftersom de alla bidrar till fastställandet av målgruppen för en viss produkt.

text: 16. Producenter bör inte utesluta någon av de fem kategorier som nämns nedan. Om dessa fem kategorier, enligt producentens åsikt, är för begränsande för att fastställa en meningsfull målgrupp, kan ytterligare kategorier läggas till. Vid beslut om huruvida sådana ytterligare kategorier ska användas eller inte kan producenter beakta egenskaperna för informationskanalerna med distributörerna. Till exempel för att underlätta informationsutbyte med distributörer och främja en öppen arkitektur kan producenter begränsa användningen av ytterligare kategorier till fall där dessa är avgörande för att fastställa en meningsfull målgrupp för produkten.

text: 17. Producenter måste fastställa en potentiell målgrupp . Eftersom de vanligen inte har någon direkt kundkontakt, och i enlighet med artikel 9.9 andra stycket i det delegerade Mifid IIdirektivet, innebär detta att deras fastställande av målgrupp bland annat kan baseras på deras teoretiska kunskap och erfarenhet av produkten.

text: 18. Producenter bör använda följande lista med fem kategorier: (a) Typ av kunder som produkten riktar sig till: Företaget bör ange vilken typ av kund som produkten riktar sig till. Denna angivelse bör göras i enlighet med kundkategorierna ”icke-professionell kund”, ”professionell kund” och/eller ”godtagbar motpart” i Mifid II. (b) Kunskap och erfarenhet: Företaget bör ange den kunskap som slutkunden bör ha om faktorer såsom relevant produkttyp, produktegenskaper och/eller kunskap inom ämnesmässigt relaterade områden som är till hjälp för att förstå produkten. Till exempel för strukturerade produkter med komplicerade avkastningsprofiler bör företagen precisera att investerare som produkten är avsedd för bör ha kunskap om hur denna typ av produkt fungerar och de troliga resultaten av produkten. Vad gäller erfarenhet bör företaget beskriva hur mycket praktisk erfarenhet som slutkunderna bör ha av faktorer såsom relevant produkttyp, relevanta produktegenskaper och/eller erfarenhet av ämnesmässigt relaterade områden. Företaget kan till exempel ange en tidsperiod under vilken kunder bör ha varit aktiva på finansmarknaden. Kunskap och erfarenhet kan vara beroende av varandra i vissa fall (dvs. en investerare med begränsad eller ingen erfarenhet kan vara en giltig slutkund om denne kompenserar för brist på erfarenhet med omfattande kunskap). (c) Ekonomisk situation med fokus på förmåga att bära förluster: Företaget bör specificera den förlustprocent som slutkunden bör kunna och vara villiga att ha råd med (till exempel från minimala förluster till total förlust) och om det finns några ytterligare betalningsskyldigheter som kan överstiga den summa som investerats (till exempel en begäran om tilläggssäkerheter). Detta kan även formuleras som en maximal andel av tillgångarna som bör investeras. (d) Risktolerans och förenligheten för produktens risk/avkastningsprofil med målgruppen: Företaget bör specificera den allmänna attityden som slutkunder bör ha i relation till investeringens risk. Grundläggande riskattityder bör kategoriseras (till exempel ”riskorienterad eller spekulativ”, ”balanserad”, ”konservativ”) och beskrivas tydligt. Eftersom olika företag i kedjan kan ha olika sätt att definiera risk bör företaget vara tydligt med vilka kriterier som måste uppfyllas för att kategorisera en kund på detta sätt. Företag bör använda den riskindikator som anges i Priip-förordningen eller UCITS-direktivet, där så är tillämpligt, för att uppfylla detta krav. (e) Kunders mål och behov: Företaget bör specificera slutkundernas investeringsmål och behov som en produkt är utformad för att uppfylla, inklusive slutkundernas ekonomiska mål ur ett större perspektiv eller den övergripande strategi de använder vid investering. Till exempel kan en hänvisning göras till förväntad investeringshorisont (antal år som investeringen ska innehas). Dessa mål kan ”finjusteras” genom specificering av särskilda aspekter av investeringen och slutkunders förväntningar. De specifika mål och behov hos en kund som en produkt är avsedd att uppfylla varierar från att vara specifika till mer allmänna. Till exempel kan en produkt utformas för att uppfylla behoven hos en specifik åldersgrupp, uppnå skatteeffektivitet baserat på kunders skatterättsliga hemvist, eller utformas med särskilda produktegenskaper för att uppnå specifika investeringsmål såsom ”valutaskydd”, ”grön investering”, ”etisk investering” osv. enligt vad som är relevant.

text: 19. Beroende på egenskaperna för den specifika produkt som producerats kan beskrivningen av en eller flera av ovanstående kategorier resultera i fastställandet av en bred grupp av slutkunder som även kan omfatta en mer begränsad grupp. Om en produkt till exempel anses vara förenlig med slutkunder som har allmän relevant kunskap och erfarenhet är den förstås förenlig med en hög nivå av kunskap och erfarenhet.

text: 20. För att undvika risken för feltolkningar och missförstånd bör producenten tydligt definiera de koncept och den terminologi som används vid fastställandet av målgruppen inom de fem kategorier som anges ovan. Fastställande av den potentiella målgruppen: differentiering på grundval av karaktären för den producerade produkten

text: 21. Fastställandet av den potentiella målgruppen bör göras på ett lämpligt och proportionerligt sätt med beaktande av investeringsproduktens karaktär. Detta betyder att fastställandet av målgruppen bör ske med beaktande av produktens egenskaper inklusive dess komplexitet (inklusive kostnads- och avgiftsstruktur), risk-avkastningsprofil eller likviditet, eller dess innovativa karaktär.

text: 22. För mer komplicerade produkter, såsom strukturerade produkter med komplicerade avkastningsprofiler, bör målgruppen fastställas mer i detalj. För enklare, mer vanliga produkter är det troligt att målgruppen fastställs i mindre detalj :  För vissa typer av investeringsprodukter kan tillverkaren fastställa ovannämnda målgruppskategorier som avses i punkt 18 genom att använda ett gemensamt arbetssätt för finansiella instrument av en typ som har tillräckligt med jämförbara produktegenskaper (till exempel på grund av ett externt riktmärke eller för att de tillhör ett börssegment med vissa krav).  Beroende på investeringsprodukten kan beskrivningen av en eller flera av de ovannämnda kategorierna vara mer allmän. Ju enklare en produkt är, desto mindre detaljerad behöver kategorin vara.

text: 23. I alla händelser måste dock målgruppen fastställas på en tillräckligt detaljerad nivå för att undvika att inkludera grupper av investerare som har behov, egenskaper och mål som produkten inte är förenlig med.

text: 24. För anpassade eller skräddarsydda produkter är målgruppen för produkten vanligen den kund som beställt produkten, såvida man inte även avser att distribuera produkten till andra kunder. Samordning mellan producentens distributionsstrategi och dennes fastställande av målmarknaden

text: 25. Enligt artikel 16.3 i Mifid II ska producenten se till att dess avsedda distributionsstrategi är förenlig med den fastställda målgruppen, och enligt artikel 24.2 i Mifid II måste producenten vidta rimliga åtgärder för att säkerställa att den finansiella produkten distribueras till den fastställda målgruppen. Producenten bör fastställa sin distributionsstrategi så att denna strategi gynnar försäljning av varje produkt till målgruppen för denna produkt. Detta inkluderar att när producenten kan välja distributörer av sina produkter ska producenten använda alla rimliga medel för att välja distributörer vars typ av kunder och erbjudna tjänster är förenliga med målgruppen för produkten.

text: 26. Vid fastställandet av distributionsstrategin bör producenten avgöra hur mycket kundinformation som krävs för att distributören ska kunna göra en lämplig bedömning av målgruppen för producentens produkt. Därför bör producenten föreslå den typ av investeringstjänst som slutkunderna borde eller skulle kunna använda för att förvärva det finansiella instrumentet. Om produkten anses lämplig för försäljning utan rådgivning bör företaget även ange föredragen distributionskanal. V.3. Riktlinjer för distributörer Tidsmässigt sammanhang och relation mellan distributörens målgruppsbedömning och andra produktstyrningsprocesser

text: 27. Distributörens fastställande av målgruppen (dvs. den ”faktiska” målgruppen för den produkten) bör ske som en del av den allmänna beslutsprocessen om vilket urval av tjänster och produkter som distributören ska distribuera. Därmed bör det faktiska fastställandet av målgruppen ske i ett tidigt stadium när företagets affärspolicyer och distributionsstrategier fastställs av ledningsorganet, och på förhandsbasis (dvs. innan man börjar bedriva daglig verksamhet).

text: 28. Distributörer bör särskilt ta ansvar för att från första början säkerställa att de produkter som kommer att erbjudas och de relaterade tjänsterna som kommer att tillhandahållas, är förenliga med slutkundernas behov, egenskaper och mål.

text: 29. Beslutsprocessen för produkter och tjänster i kombination med processen för fastställande av målgrupp bör direkt påverka hur företagets dagliga verksamhet bedrivs, eftersom ledningsorganets val genomförs inom företagets beslutskedja och hierarki. De processerna kommer tillsammans att inverka direkt på förenligheten för de erbjudna produkterna och tjänsterna och kommer att påverka alla andra relevanta processer som är kopplade till de tjänster som tillhandahålls, särskilt fastställandet av budgeteringsmål och policyer för ersättning till personalen.

text: 30. Företag bör särskilt fokusera på de investeringstjänster genom vilka produkterna kommer att erbjudas på sina respektive målgrupper. I detta sammanhang räknar Esma med att produktens karaktär på tillbörligt sätt tas i beaktande, med särskild uppmärksamhet riktad mot de produkter som kännetecknas av komplexitet/risk eller andra relevanta egenskaper (som till exempel illikviditet och innovation) . Om en distributör exempelvis har detaljerad information om vissa kunder (till exempel genom en befintlig relation med dem för tillhandahållande av investeringsråd) kan distributören besluta att, med tanke på en produkts särskilda risk- och avkastningsprofil, den här kundgruppens intressen bäst bemöts om de inte ges möjlighet att lägga order. På liknande sätt kan distributören besluta att vissa icke-komplexa produkter som skulle kunna erbjudas enligt reglerna om execution only bara kommer att erbjudas i enlighet med lämplighets- eller passandekrav, i syfte att ge en högre grad av skydd till kunderna.

text: 31. Mer specifikt bör distributörer bestämma vilka produkter som ska rekommenderas (även genom tillhandahållandet av portföljförvaltning) eller erbjudas eller aktivt marknadsföras gentemot vissa kundgrupper (som kännetecknas av gemensamma egenskaper i form av kunskap, erfarenhet, ekonomisk situation etc.). Distributörer bör även bestämma vilka produkter som ska göras tillgängliga för (befintliga eller potentiella) kunder på eget initiativ genom orderutförandetjänster utan aktiv marknadsföring, med beaktande av att graden av kundinformation i sådana situationer kan vara mycket begränsad.

text: 32. I alla händelser, om distributören, på basis av all information och alla uppgifter som kan finnas tillgängliga för denne och som samlats in genom investeringstjänster eller sidotjänster eller genom andra källor, inklusive den information som erhållits från producenten, bedömer att en viss produkt aldrig kommer att vara förenlig med behoven och egenskaperna hos distributörens befintliga eller potentiella kunder, bör distributörer avstå från att inkludera produkten i sitt produktsortiment (dvs. de produkter som kommer att erbjudas, till vem och genom vilka investeringstjänster). Relationen mellan produktstyrningskraven och lämplighets- eller passandebedömningen

text: 33. Distributörens skyldighet att fastställa den faktiska målgruppen och säkerställa att en produkt distribueras i enlighet med den faktiska målgruppen ersätts inte av en lämplighetseller passandebedömning och måste genomföras utöver och före en sådan bedömning. Fastställandet av målgruppen och distributionsstrategin för en given produkt bör säkerställa att produkten hamnar hos den typ av kunder för vars behov, egenskaper och mål produkten har utformats, istället för en annan grupp av kunder som produkten eventuellt inte är förenlig med. Distributörens fastställande av målmarknaden: kategorier att beakta

text: 34. Distributörer bör använda samma lista med kategorier som används av producenter (se punkt 18) som grund för fastställandet av målgruppen för sina produkter. Distributörer bör dock fastställa målgruppen på en mer konkret nivå och bör beakta kundtyperna som de tillhandahåller investeringstjänster till, investeringsprodukternas typ och den typ av investeringstjänster som de tillhandahåller.

text: 35. Eftersom producenten måste specificera den potentiella målgruppen baserat på sin teoretiska kunskap och erfarenhet av en liknande produkt, avgör det produktens målgrupp utan specifik kunskap om enskilda kunder. Producentens bedömning görs därför med en mer allmän syn på hur en produkts egenskaper/karaktär skulle kunna vara förenliga med vissa typer av investerare, baserat på deras kunskap om finansmarknaderna och deras tidigare erfarenhet av liknande produkter. På detta sätt införs en uppsättning gränser på en mer abstrakt nivå.

text: 36. Distributören måste å ena sidan specificera den faktiska målgruppen, med beaktande av de gränser för den potentiella målmarknaden som producenten fastställt. Distributörer bör basera sin målgrupp på sin information och kunskap om sin egen kundbas och den information de erhållit från producenten (i förekommande fall) eller information som har inhämtats av distributören själv via skrivbordsundersökningar (särskilt i fall där distributören är ett nytt företag som ännu inte har tillräckligt med faktisk information om sina egna kunder). Distributörer bör använda producentens mer allmänna målgruppsbedömning tillsammans med befintlig information om sina kunder eller potentiella kunder för att fastställa sin egen målgrupp för en produkt som utgörs av den grupp av kunder till vilka de i praktiken kommer att erbjuda produkten genom att tillhandahålla sina tjänster.

text: 37. I detta syfte bör distributörer genomföra en genomgripande analys av egenskaperna hos sin kundbas, dvs. såväl befintliga kunder som potentiella kunder (till exempel kan en distributör ha kunder med banktillgångar till vilka de avser att erbjuda investeringstjänster). Distributörer bör använda all information och alla uppgifter som de anser vara rimligt användbara och tillgängliga i detta syfte och som kan finnas till distributörens förfogande och ha insamlats genom investerings- eller sidotjänster. Dessutom kan de använda all information och alla uppgifter som de anser vara rimligt användbara och tillgängliga och som kan finnas till distributörens förfogande och ha insamlats genom andra tjänster än tillhandahållande av investerings- eller sidotjänster.

text: 38. När distributören förfinar producentens målgrupp bör denne inte avvika från de grundläggande beslut som gjorts däri. Distributörer kan dock inte enbart förlita sig på producentens målgrupp utan att beakta hur den målgrupp som fastställts av producenten skulle passa deras kundbas. I det syftet bör distributörer genomföra och bibehålla en särskild process som måste köras i alla händelser. Denna process omfattas av proportionalitet, dvs. distributörens granskning och – vid behov – förfining av producentens målgrupp bör vara mer intensiv för mer komplexa produkter och kan vara mindre intensiv för enklare, mer vanliga produkter. Om distributören, som ett resultat av processen, drar slutsatsen att producentens målgrupp inte behöver förfinas, kan distributören använda producentens målgrupp som den är.

text: 39. Vanligtvis sker distributörens bedömning av målgruppen efter att producenten har meddelat distributören sin målgrupp. Det är dock möjligt att producenten och distributören skulle kunna fastställa både producentens målgrupp och distributörens målgrupp, inklusive alla gransknings- och förfiningsprocesser, samtidigt. Detta skulle till exempel kunna ske när producenten och distributören tillsammans utvecklar en gemensam målgruppsstandard för de produkter som de vanligen handlar med. Både producenten och distributören bibehåller sitt ansvar för sin skyldighet att fastställa en målgrupp enligt beskrivningen i Mifid II och det delegerade Mifid II-direktivet och som ytterligare anges i dessa riktlinjer för fastställandet av en målgrupp. En producent måste fortfarande vidta rimliga åtgärder för att säkerställa att produkterna distribueras till den fastställda målgruppen och en distributör måste säkerställa att produkterna erbjuds eller rekommenderas endast när det ligger i kundens intresse.

text: 40. När distributörer fastställer sitt produktsortiment bör de ägna särskild uppmärksamhet åt situationer när de eventuellt inte kan göra en genomgripande målgruppsbedömning i kraft av den typ av tjänster som de tillhandahåller (i synnerhet utförandetjänster enligt reglerna om passandebedömning eller execution only). Detta är särskilt viktigt för produkter som kännetecknas av komplexitet/risk-egenskaper (eller andra relevanta egenskaper såsom till exempel illikviditet eller innovation) samt för situationer där det kan finnas betydande intressekonflikter (såsom i relation till produkter som utfärdats av företaget självt eller av andra företag inom koncernen). Under sådana omständigheter är det mycket viktigt att distributörer vederbörligen beaktar all relevant information som tillhandahålls av producenten, både vad gäller målgrupp och distributionsstrategi. Fastställande av målmarknaden: differentiering på grundval av karaktären för den distribuerade produkten

text: 41. Distributörens bedömning för fastställandet av målgrupp bör även göras på ett lämpligt och proportionerligt sätt med beaktande av investeringsproduktens karaktär, i linje med vad som beskrivs i punkterna 21–24.

text: 42. När producenten har fastställt en målgrupp för enklare, mer vanliga produkter behöver distributörens fastställande av målgrupp inte nödvändigtvis resultera i en förfining av producentens målmarknad. Distributörens identifiering och bedömning av målgruppen: interaktion med investeringstjänster

text: 43. Såsom nämns ovan är distributören skyldig att fastställa och bedöma omständigheterna och behoven hos den kundgrupp som man i praktiken kommer att erbjuda eller rekommendera en produkt till, för att säkerställa att produkten är förenlig med respektive slutkund. Denna skyldighet bör tillämpas proportionerligt beroende dels på produktens karaktär (se punkt 41 ovan), dels på karaktären för de investeringstjänster som företaget tillhandahåller.

text: 44. I fråga om detta bör det noteras att förhandsbedömningen av den faktiska målgruppen å ena sidan påverkas av de tjänster som tillhandahålls, eftersom den kan göras på ett mer eller mindre genomgripande sätt beroende på graden av tillgänglig kundinformation, vilket i sin tur beror på vilken typ av tjänster som tillhandahålls och användningen av regler som följer av tillhandahållandet av dem (i synnerhet investeringsrådgivning och portföljförvaltning möjliggör inhämtning av en bredare informationsmängd om kunderna i jämförelse med andra tjänster). Å andra sidan påverkar bedömningen av målgruppen beslutet om vilken typ av tjänster som ska tillhandahållas i relation till produktens karaktär och de fastställda slutkundernas omständigheter och behov, med beaktande av att graden av investerarskydd varierar för olika investeringstjänster, beroende på de regler som gäller för tjänsten. I synnerhet investeringsrådgivning och portföljförvaltning möjliggör en högre grad av investerarskydd i jämförelse med andra tjänster som tillhandahålls enligt reglerna om passandebedömning eller execution only.

text: 45. När distributörer fastställer sitt produktsortiment förväntas de därför ägna särskild uppmärksamhet åt situationer när de eventuellt inte kan genomföra en målgruppsbedömning i kraft av den typ av tjänster de tillhandahåller. Särskilt när distributörer endast utför tjänster med passandebedömning (till exempel genom en handelsplattform) bör de beakta att de vanligen kan göra en bedömning av den faktiska målgruppen som är begränsad till enbart kategorierna som handlar om kundernas kunskap och erfarenhet (se punkt 18 b); när de endast utför tjänster enligt reglerna om execution only, är vanligen inte ens bedömningen av kunders kunskap och erfarenhet möjlig . Därför bör företag ägna särskild uppmärksamhet åt distributionsstrategin som föreslås av producenten (se punkterna 26 och 49–51).

text: 46. Detta är särskilt relevant för produkter som kännetecknas av att vara komplexa eller riskfyllda (eller att de har andra relevanta egenskaper som till exempel att de är innovativa) samt för situationer där det kan finnas betydande intressekonflikter (t.ex. avseende produkter som utfärdats av enheter inom företagets koncern eller när distributörer får incitament från tredjeparter), även med beaktande av det begränsade skydd som ges kunder vid försäljningsstället genom lämplighetsbedömning (eller inget skydd alls, vid enbart execution only). Under sådana omständigheter är det av största vikt att distributörer vederbörligen beaktar all relevant information som tillhandahålls av producenten, både vad gäller potentiell målgrupp och distributionsstrategi. Om producentens målgrupp till exempel beskriver en produkt med särskilda egenskaper som inte enbart kräver angivelse av kunders kunskap och erfarenheter utan även en viss ekonomisk situation samt unika mål/behov, kan distributören besluta att agera försiktigt genom att inte inkludera produkten i sitt sortiment (även om företaget skulle vara i stånd att göra en förhandsbedömning av produktens förenlighet med företagets kundbas i fråga om kunskap och erfarenhet).

text: 47. Vidare, med beaktande av att kundens skydd minskar när den tillgängliga informationen inte är tillräcklig för att garantera att man kan bedöma om kunden faller inom målgruppen, får distributörer även besluta att låta kunder handla utan rådgivning, efter att ha varnat dem om att företaget inte är i stånd att bedöma deras fullständiga förenlighet med sådana produkter.

text: 48. Om distributörer tvärtom avser att söka upp kunder eller potentiella kunder på något sätt för att rekommendera eller aktivt marknadsföra en produkt eller beakta den produkten för tillhandahållande av portföljförvaltning, bör de alltid genomföra en genomgripande bedömning av målmarknaden. Distributörens distributionsstrategi

text: 49. Distributören bör ta producentens fastställda distributionsstrategi i beaktande och granska den kritiskt. I slutändan, inklusive när en producent är ett företag som inte omfattas av Mifid II och därmed inte är skyldigt att fastställa någon distributionsstrategi, bör distributören dock fastställa sin egen distributionsstrategi i ljuset av information om sin kundbas och den typ av tjänster som tillhandahålls.

text: 50. Särskilt när distributören vederbörligen beaktar producentens föreslagna distributionsstrategi kan denne besluta att inta en mer försiktig hållning genom att tillhandahålla investeringstjänster som ger en högre grad av skydd för investerare, såsom investeringsrådgivning. Om producenten till exempel anser att en viss produkts egenskaper är förenliga med en distributionsstrategi utan rådgivningstjänster, kan distributören ändå besluta att dennes kunders eller potentiella kunders egenskaper (till exempel mycket begränsad kunskap och ingen erfarenhet av investering i den typen av produkt, instabil ekonomisk situation och mycket kortsiktiga mål) är sådana att investeringsråd skulle vara det mest lämpliga valet för att garantera deras bästa intresse.

text: 51. Distributören kan tvärtom, vid vissa omständigheter, besluta att inta en mindre försiktig hållning i relation till den distributionsstrategi som fastställts av producenten. Om producenten till exempel anser att en given produkt, på grund av dess specifika egenskaper, borde erbjudas genom investeringsrådgivning, kan distributören ändå göra den produkten tillgänglig genom orderutförandetjänster till ett specifikt kundsegment. I dessa situationer förväntar sig Esma att distributören skulle göra detta enbart efter en grundlig analys av produktens och slutkundernas egenskaper. Detta beslut bör dessutom rapporteras till producenten som den del av distributörens skyldighet att tillhandahålla producenten försäljningsinformation på ett sätt som producenten kan ta hänsyn till i sin produktstyrningsprocess och vid val av lämpliga distributörer (såsom beskrivs i punkterna 21–22). Portföljförvaltning, portföljstrategi, hedgning och diversifiering

text: 52. När distributören tillhandahåller kunden investeringsrådgivning med en portföljstrategi och portföljförvaltning kan distributören använda produkter för diversifierings- och hedgningssyften. I detta sammanhang kan produkter säljas utanför produktens målgrupp om portföljen som helhet eller kombinationen av finansiella instrument med sin hedgning är lämplig för kunden.

text: 53. Distributörens fastställande av en målgrupp sker utan att det påverkar tillämpningen av lämplighetsbedömningen. Detta betyder att det i vissa fall kan förekomma tillåtna avvikelser mellan fastställandet av målgruppen och den enskilda kundens lämplighet, om rekommendation eller försäljning av produkten uppfyller de lämplighetskrav som utförs med ett portföljperspektiv samt alla andra tillämpliga juridiska krav (inklusive de som handlar om upplysning om, identifiering och hantering av intressekonflikter, ersättning och incitament).

text: 54. Distributören är inte skyldig att rapportera försäljning utanför den positiva målgruppen till producenten om denna försäljning är i diversifierings- och hedgningssyften och om denna försäljning fortfarande är lämplig med tanke på kundens totala portfölj eller den risk som hedgas.

text: 55. Försäljning av produkter inom den negativa målgruppen bör alltid rapporteras till producenten och meddelas kunden, även om denna försäljning är i diversifierings- och hedgningssyften. Vidare bör försäljning inom den negativa målgruppen, även om det är i diversifieringssyfte, förekomma sällan (se även punkterna 67–74). Producentens och distributörens regelbundna granskningar för att var för sig bedöma om produkter och tjänster når målgruppen

text: 56. Enligt artikel 16.3 i Mifid II och artiklarna 9 och 10 i det delegerade Mifid II-direktivet ska producenter och distributörer regelbundet granska produkter för att bedöma om produkten fortfarande är förenlig med målgruppens behov, egenskaper och mål och om den avsedda distributionsstrategin fortfarande är lämplig.

text: 57. Producenter bör på proportionalitetsbasis överväga vilken information de behöver för att fullgöra sin granskning och hur de ska samla in den informationen. I linje med skäl 20 i det delegerade Mifid II-direktivet kan relevant information till exempel inbegripa uppgifter om vilka distributionskanaler som har använts, andel av försäljningsvolymen utanför producentens målmarknad, sammanfattande uppgifter om typer av kunder och av klagomål som eventuellt tagits emot samt svar på frågeformulär till ett urval av kunder, där producenten föreslagit de frågor som ska ställas. Sådan information kan vara i samlad form och behöver inte delas upp efter instrument eller försäljning.

text: 58. För att stödja producenternas granskningar måste distributörer ge dem information om försäljning och, när så är lämpligt, all annan relevant information som kan vara resultatet av distributörens egen periodiska granskning. Vidare bör distributörer beakta uppgifter och information som kan ge en indikation på att de har felbedömt målgruppen för en viss produkt eller tjänst eller att produkten eller tjänsten inte längre uppfyller förutsättningarna för att ingå i den angivna målgruppen, till exempel om produkten har blivit illikvid eller mycket volatil till följd av att marknaden förändras. All sådan information omfattas av proportionalitetsprincipen och kan i allmänhet vara i samlad form och behöver i allmänhet inte delas upp efter instrument eller försäljning. Instrumentspecifik information bör dock tillhandahållas i fall med särskild relevans för vissa enskilda instrument (t.ex. om distributören drar slutsatsen att målgruppen för en viss produkt felbedömdes).

text: 59. I fråga om rapportering av information om försäljning utanför producentens målgrupp bör distributörer kunna rapportera alla beslut som de har fattat om att sälja utanför målgruppen eller för att bredda den distributionsstrategi som rekommenderats av producenten och all information om försäljning som gjorts utanför målgruppen (inklusive försäljning inom den negativa målgruppen) med beaktande av undantagen som nämns i punkt 54. Distribution av produkter som producerats av företag som inte omfattas av produktstyrningskraven i Mifid II

text: 60. Företag som distribuerar produkter som inte har producerats av företag som omfattas av produktstyrningskraven i Mifid II förväntas visa vederbörlig aktsamhet för att ge en lämplig grad av service och säkerhet till sina kunder, jämfört med en situation där produkten har utformats i enlighet med produktstyrningskraven i Mifid II.

text: 61. När en produkt inte har utformats i enlighet med produktstyrningskraven i Mifid II (till exempel i händelse av investeringsprodukter som utfärdats av företag som inte omfattas av produktstyrningskraven i Mifid II) kan detta påverka processen för informationsinsamling eller fastställandet av målmarknaden:  Fastställande av målmarknaden: Distributören ska fastställa målmarknaden, även när målmarknaden inte fastställts av producenten , (se punkt 34). Även om företaget inte får någon beskrivning av målgruppen från producenten eller information om godkännandeprocessen för produkten, måste företaget därför fastställa sin ”egen” målgrupp. Detta bör göras på ett lämpligt och proportionerligt sätt (se punkt 21).  Process för informationsinsamling: Distributörer ska vidta alla rimliga åtgärder för att säkerställa att den grad av produktinformation som erhållits från producenten håller tillförlitlig och adekvat standard, för att säkerställa att produkter distribueras i enlighet med målgruppens egenskaper, mål och behov . När all relevant information inte finns offentligt tillgänglig (till exempel genom faktablad med basfakta för investerare för Priipprodukter eller ett prospekt) bör rimliga åtgärder omfatta att ingå ett avtal med producenten eller dennes ombud i syfte att erhålla all relevant information som gör det möjligt för distributören att göra sin målgruppsbedömning. Offentligt tillgänglig information kan bara accepteras om den är tydlig, tillförlitlig och har producerats för att möta de rättsliga kraven . Till exempel information som avslöjats i enlighet med krav i prospektdirektivet, öppenhetsdirektivet, UCITS-direktivet direktivet om AIF-förvaltare eller motsvarande krav i tredjeland accepteras.

text: 62. Den skyldighet som avses i punkt 61 är relevant för produkter som säljs på primär- och sekundärmarknader och ska tillämpas på ett proportionerligt sätt, beroende på i vilken grad offentligt tillgänglig information är tillgänglig och produktens komplexitet . Information om enklare, vanligare produkter, såsom vanliga aktier, kräver oftast inte något avtal med producenten, utan kan hämtas från den mångfald av informationskällor som publiceras på grund av rättsliga krav på sådana produkter.

text: 63. När distributören inte är i stånd att erhålla tillräcklig information om produkter som producerats av enheter som inte omfattas av produktstyrningskraven i Mifid II, kan företaget inte uppfylla sina skyldigheter enligt Mifid II och bör därför avstå från att inkludera produkterna i sitt utbud. Tillämpning av produktstyrningskraven på distribution av produkter som producerats före datumet för tillämpning av Mifid II.

text: 64. Produkter som producerats och distribuerats före den 3 januari 2018 bör inte omfattas av produktstyrningskraven enligt definitionen i Mifid II.

text: 65. Produkter som producerades före den 3 januari 2018 men som distribueras till investerare efter den 3 januari 2018 bör omfattas av de produktstyrningskrav som är tillämpliga på distributörer, i synnerhet kravet att fastställa målgrupp för en finansiell produkt. I denna situation bör distributören agera som om producenten var en enhet som inte omfattas av produktstyrningskraven i Mifid II. När producenten har fastställt målgruppen (på frivillig basis eller på basis av kommersiella avtal med distributörer) i linje med dessa riktlinjer, kan distributören, efter att ha granskat den kritiskt, förlita sig på detta fastställande av målgrupp.

text: 66. En målgrupp bör dock fastställas av producenten för sådana produkter senast efter nästa produktgranskningsprocess som utförs i enlighet med artikel 16.3 i Mifid II efter den 3 januari 2018. Distributören bör därefter beakta denna målgrupp i sin egen granskningsprocess. V.4. Riktlinjer om frågor som gäller både producenter och distributörer Fastställande av den ”negativa” målgruppen och försäljning utanför den positiva målgruppen

text: 67. Företaget behöver överväga om produkten skulle vara oförenlig med vissa typer av slutkunder (den ”negativa” målgruppen) . När företaget gör detta bör det tillämpa samma kategorier och principer som anges ovan i punkterna 13–20 och 34–40. I linje med den metod som använts för att fastställa den ”positiva” målgruppen kommer producenten, som inte har någon direkt relation till slutkunderna, att kunna fastställa den negativa målgruppen på teoretisk grund, dvs. med en mer generell syn på hur särdragen hos en given produkt inte skulle vara förenlig med vissa grupper av investerare. Distributören kommer, med beaktande av producentens mer generella negativa målgrupp samt information om sin egen kundbas, att vara i stånd att mer konkret fastställa den kundgrupp som den specifika produkten inte bör distribueras till. Distributören är dessutom skyldig att fastställa alla kundgrupper för vars behov, egenskaper och mål en tjänst som är relaterad till distributionen av en viss produkt inte skulle vara kompatibel.

text: 68. Några av målgruppens egenskaper som används i producenters och distributörers bedömning av den positiva målgruppen kommer automatiskt att leda till motsatta egenskaper för investerare som produkten inte är förenlig med (om till exempel en produkt har producerats för investeringsmålet ”spekulation”, är den inte samtidigt förenlig med investeringsmål som handlar om ”låg risk”). I detta fall skulle ett företag kunna fastställa den negativa målgruppen genom att ange att produkten eller tjänsterna inte är förenliga med några kunder utanför den positiva målgruppen.

text: 69. Återigen är det viktigt att beakta proportionalitetsprincipen. Vid bedömning av en potentiell negativ målgrupp kommer antalet och detaljnivån för faktorer och kriterier att bero på produktens karaktär, i synnerhet komplexiteten eller risk- och avkastningsprofilen, (dvs. en enkel produkt har troligen en mindre grupp potentiella investerare som den inte är förenlig med, medan den kundgrupp som det finansiella instrumentet inte är förenligt med kan vara större för en mer komplex produkt).

text: 70. Det kan finnas situationer när produkter under vissa omständigheter och när alla rättsliga krav har uppfyllts (inklusive de som avser upplysning, lämplighet eller passandebedömning, identifiering och hantering av intressekonflikter) kan säljas utanför den positiva målgruppen. Dessa tillfällen bör dock rättfärdigas av enskilda fakta i ärendet, anledningen till avvikelsen bör vara tydligt dokumenterad och inkluderas i lämplighetsrapporten, när en sådan tillhandahålls.

text: 71. Eftersom den negativa målgruppen är en uttrycklig angivelse av de kunder för vars behov, egenskaper och mål produkten inte är förenlig och till vilka produkten inte bör distribueras, bör försäljning till investerare i denna grupp förekomma sällan och rättfärdigandet av avvikelsen bör vara lämpligen betydelsefullt och förväntas i allmänhet vara bättre underbyggt än ett rättfärdigande av försäljning utanför den positiva målgruppen.

text: 72. Till exempel kan försäljningen av produkter utanför målgruppen ske som ett resultat av försäljning utan rådgivning (dvs. när kunder kontaktar ett företag för att köpa en viss produkt utan någon aktiv marknadsföring från företaget eller utan att ha påverkats på något sätt av företaget), när företaget inte har all nödvändig information för att göra en genomgripande utvärdering av huruvida kunden faller inom målgruppen, vilket kan vara fallet för till exempel handelsplattformar som endast bedrivs enligt reglerna om passandebedömning. När det gäller produktstyrningsarrangemang förväntas företagen göra en förhandsanalys av situationer såsom den beskrivna och fatta ett ansvarsfullt beslut om hur de ska hantera dem om de uppstår, och anställda med kundkontakt förväntas vara informerade om det arbetssätt som fastställts på ledningsnivå, så att de kan följa det. Företag bör även beakta karaktären för de produkter som ingår i sortimentet som de avser att erbjuda kunder (till exempel vad gäller komplexitet eller risk) och förekomsten av några intressekonflikter med kunder (såsom vid egenplacering) samt sin affärsmodell. Vissa företag skulle, till exempel, kunna beakta möjligheten att inte tillåta kunder att vara verksamma om de faller inom den negativa målgruppen, medan man skulle kunna låta andra kunder handla med en produkt i ”gråzonen”, dvs. mellan den positiva och negativa målgruppen.

text: 73. Om distributören, till exempel genom analys av kunders klagomål eller andra källor och annan information, blir medveten om att försäljningen av en viss produkt utanför den målgrupp som fastställdes på förhand har blivit ett stort fenomen (till exempel i form av antal involverade kunder), är det viktigt att sådan information vederbörligen kommer att beaktas vid distributörens regelbundna granskning av produkterna och relaterade tjänster som erbjuds. I sådana fall kan distributören till exempel dra slutsatsen att den ursprungligen fastställda målgruppen inte var korrekt och att den måste ändras, eller att den relaterade distributionsstrategin var olämplig för produkten och måste omvärderas.

text: 74. Avvikelser från målgruppen (utanför den positiva eller inom den negativa) som kan vara relevanta för producentens produktstyrningsprocess (särskilt sådana som är återkommande) bör rapporteras till producenten med beaktande av undantagen som anges i punkt 54. Tillämpning av målgruppskraven på företag som handlar på grossistmarknader (dvs. med professionella kunder och godtagbara motparter) Professionella kunder och godtagbara motparter är en del av förmedlingskedjan

text: 75. Kraven i artikel 16.3 i Mifid II gäller oavsett kundkategori (icke-professionell, professionell eller godtagbar motpart). Samtidigt anges det i artiklarna 16.3 och 24.2 i Mifid II att de kunder som man ska rikta sig till ska vara ”slutkunder”. Detta innebär att ett företag inte behöver specificera en målgrupp för andra företag (professionella kunder och godtagbara motparter) inom förmedlingskedjan, utan ska utforma målgruppen med slutkunden i åtanke (dvs. slutkunden i förmedlingskedjan). Den specifika typen av slutkund som man inriktar sig på ska anges i kundtypkategorin som avses i punkt 18 a.

text: 76. När en professionell kund eller en godtagbar motpart köper en produkt med avsikt att sälja den till andra kunder, och därmed fungerar som en länk i förmedlingskedjan, bör de inte betraktas som ”slutkunder”.

text: 77. I ett sådant fall skulle den professionella kunden (eller godtagbara motparten) agera som distributör och bör därför uppfylla de produktstyrningskrav som är tillämpliga på distributörer.

text: 78. Om ett företag till exempel säljer en produkt till en godtagbar motpart som köper produkten med avsikt att distribuera den på ett bredare plan till professionella eller icke-professionella kunder, bör den godtagbara motparten omvärdera den relevanta målmarknaden i linje med sina skyldigheter som distributör. Om den godtagbara motparten sedan gör ändringar av produkten innan den distribueras vidare, innebär det sannolikt att denne måste uppfylla produktstyrningsbestämmelserna för såväl producenter som för distributörer. Professionella kunder och godtagbara motparter som slutkunder

text: 79. Ramverket för kundkategorisering i Mifid kalibrerar skydd av uppföranderegler i förhållande till behoven hos varje kundkategori (dvs. icke-professionella kunder, professionella kunder och godtagbara motparter). Inom ramen för en grossistmarknad (vilket endast inkluderar professionella kunder och godtagbara motparter) får vissa antaganden göras, enligt Mifid, om kunders kunskap och erfarenheter i fråga om att förstå investeringsrisker.

text: 80. Enligt Mifid II måste företag se till att de produkter de producerar och/eller distribuerar är utformade för att uppfylla kraven på en fastställd målgrupp av slutkunder inom relevant kundkategori . När företagen bedömer den lämpliga målgruppen för en viss produkt bör de därför beakta den lämpliga kundkategorin och huruvida den gör det möjligt för dem att göra några antaganden om slutkundernas kunskap och erfarenheter. För professionella kunder som slutkunder

text: 81. Företag har rätt att anta att professionella kunder har erforderlig kunskap och erfarenhet att förstå riskerna som följer av de specifika produkter eller tjänster för vilka de har klassificerats som en professionell kund . Dock görs det en åtskillnad i Mifid mellan kunder som betraktas som professionella och kunder som på begäran får behandlas som professionella – under förutsättning att kunden i den senare kategorin inte antas inneha kunskap och erfarenhet som kan jämföras med professionella kunder.

text: 82. När företagen fastställer sin målgrupp bör de därför beakta skillnaderna i antagen kunskap mellan icke-professionella och professionella kunder, och inom kategorin professionella kunder bör de beakta skillnaderna mellan kunder som på begäran får behandlas som professionella kunder och kunder som betraktas som professionella . Till exempel bör skillnaden i bemötande beakta de olika kunskaps- och erfarenhetsprofilerna som dessa olika kundkategorier har.

text: 83. Det är möjligt att vissa produkter (till exempel de som är lämpliga för distribution till ickeprofessionella kunder) kommer att ha en brett fastställd målgrupp som kan inkludera både icke-professionella och professionella kunder. Sådana produkter, till exempel andelar eller aktier i en vanlig värdepappersfond, kan som standard anses ha en målgrupp som inbegriper professionella kunder. Vissa andra produkter, i synnerhet produkter som har komplexa riskprofiler, kommer dock att ha en mer smalt fastställd målgrupp. Till exempel kan målgruppen för ett villkorat konvertibelt instrument bestå enbart av kunder som betraktas som professionella eller kunder som på begäran får behandlas som professionella som troligen förstår komplexiteten hos dessa produkter. För godtagbara motparter som slutkunder

text: 84. Enligt Mifid-regelverket anses godtagbara motparter vara den mest sofistikerade klassen av investerare och kapitalmarknadsaktörer, vilket därför innebär att många av skydden av uppförandereglerna stängs av i fråga om dessa kunder. Men med Mifid II vill man öka skyddet av icke-professionella kunder och utöka vissa informations- och rapporteringskrav så att de omfattar företags förehavanden med godtagbara motparter. Företagen har ingen skyldighet att tillämpa kraven i

text: artikel 24

text: (med undantag för artiklarna

text: och

text: ) i Mifid II när de är en part i transaktioner med godtagbara motparter (artikel 30.1 i Mifid II), men de kommer ändå att behöva säkerställa att de handlar ”hederligt, rättvist och professionellt” och kommunicerar på ett sätt som är ”rättvisande, tydligt och inte vilseledande” i sina förbindelser med godtagbara motparter. Vidare gäller kraven i artikel 16.3 i Mifid II oavsett kundkategori (icke-professionell, professionell eller godtagbara motparter).

text: 85. När målgruppen av slutkunder endast består av godtagbara motparter, kommer den övergripande bedömningen troligen att vara mindre omfattande. Godtagbara motparter kommer troligen att ha en detaljerad förståelse för marknadsmiljön, den kommersiella bärkraften och andra centrala faktorer och risker som hör till ett visst investeringsbeslut.