text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155 3 ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on treatment of related undertakings, including participations

text: EIOPA-BoS-14/170 SV

text: Riktlinjer om behandling av anknutna företag, inklusive ägarintressen

text: Inledning

text: 1.1. I enlighet med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (nedan ”Eiopa-förordningen”) ( ) har Eiopa utarbetat riktlinjer om behandling av anknutna företag, inklusive ägarintressen. 1.2. Dessa riktlinjer hänvisar till artiklarna

text: 92.1 b

text: och

text: 111.1 m

text: i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (nedan ”Solvens IIdirektivet”) ( ) och även till artiklarna

text: och

text: , utan att påverka tillämpningen av artikel 84 i genomförandeåtgärderna( ). 1.3. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4. Syftet med dessa riktlinjer är att ge vägledning om identifiering och behandling av anknutna företag och ägarintressen för att säkerställa ett konsekvent tillvägagångssätt i alla medlemsstater. 1.5. Företag med ägarintresse betyder i dessa riktlinjer ett företag som beräknar sin solvenssituation. Termen anknutet företag avser varje företag som är anknutet till detta företag med ägarintresse. Termen ägarintresse används för att beteckna en typ av anknutet företag. Bilaga A i slutrapporten ger en översikt över de olika termer som används i Solvens II när man talar om relationen mellan två eller flera företag. 1.6. Riktlinjerna omfattar behandlingen av alla anknutna företag i beräkningen av solvenskapitalkravet (nedan ”SCR”) och omfattar vägledning om fastställande av kapitalbasen vid ägarintressen i finans- och kreditinstitut. Innebörden av finans- och kreditinstitut finns förklarad i bilaga B till slutrapporten. 1.7. Riktlinjerna följer en helhetssyn. De beskriver först identifieringen av olika typer av anknutna företag, däribland de med ägarintressen. De täcker sedan behandlingen av de olika typerna av anknutna företag, särskilt ägarintressen i finans- och kreditinstitut och strategiska ägarintressen. Slutligen omfattar riktlinjerna vägledning om behandlingen av anknutna företag i standardformeln och i interna modeller för att beräkna SCR. 1.8. När dessa riktlinjer avser värdering eller värdet på ett anknutet företag, bör hänvisning göras till artikel 13 i genomförandeåtgärderna. 1.9. Riktlinjerna gäller behandlingen av anknutna företag, inklusive företag med ägarintresse som ett enskilt företag. I de flesta fall kommer identifieringen av ett anknutet företag att vara densamma, både sett utifrån företaget med ägarintresse som ett enskilt företag och för gruppändamål. Men i vissa situationer kommer det att finnas skillnader: Verksamheten i det anknutna företaget kan vara sådan att företaget med ägarintresse och det anknutna

text: företaget inte är föremål för grupptillsyn enligt artikel 213 i Solvens II. Dessutom kan det inträffa att ett antal enheter inom en grupp tillsammans innehar röster eller kapital i ett företag som uppgår till 20 procent eller mer av företagets röster eller kapital. Följaktligen skulle ett sådant företag identifieras som ett anknutet företag på gruppnivå. Men om varje enskild enhet inom gruppen innehar mindre än 20 procent, skulle företaget inte identifieras som ett anknutet företag på individnivå av någon av dessa enheter inom gruppen. 1.10. Under vissa omständigheter används enskilda företags avsättningar för anknutna företag för att beräkna bidraget som dessa företag ger till SCR på gruppnivå. Dessa omständigheter anges i genomförandeåtgärder och Eiopas riktlinjer om beräkning av solvensen på gruppnivå. 1.11. I bilaga C till slutrapporten tillhandahålls, i form av ett beslutsträd, en metod för behandling av alla typer av anknutna företag. Ytterligare analyser och beräkningar kan bli nödvändiga för indirekt ägda finansiella institut eller kreditinstitutenligt riktlinje 4 och riktlinje 7. I vissa fall är behandlingen av innehaven identisk med den behandling som skulle följa av tillämpningen av standardformeln där inget ägarintresse finns. 1.12. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.13. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Identifiering

text: 1.14. Företag med ägarintresse bör identifiera sina anknutna företag och ägarintressen baserat på en bedömning utifrån deras perspektiv som en enskilt företag. 1.15. Vid identifiering av ett anknutet företag baserad på aktieägande, direkt eller genom kontroll, bör företagen med ägarintresse fastställa: (a) deras röstandel i procent av företagets rösträtt, (b) deras innehav av alla klasser av aktiekapital som utfärdats av ett företag som andel av företagets emitterade aktiekapital, oavsett rösträtt. När (a) eller (b) är 20 procent eller högre, bör företag med ägarintresse betrakta sina investeringar i företaget som ett ägarintresse. Om det gäller ägarintresse i ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag som omfattas av Solvens II, ska bedömningarna enligt (a) i stort sett syfta på inbetalt stamaktiekapital som avses i artikel 69 a i i genomförandeåtgärderna, och enligt (b) syfta på inbetalt stamaktiekapital och inbetalda preferensaktier som avses i

text: artikel 69 a

text: v i genomförandeåtgärderna. 1.16. Företag med ägarintresse bör säkerställa att de har möjlighet att identifiera effekten av förändringar i aktiekapitalet i anknutna företag enligt bedömningen som beskrivs i föregående stycke varje gång företaget med ägarintresse beräknar sin SCR i enlighet med artikel 102 i Solvens II.

text: 1.17. Vid identifiering av ett anknutet företag enligt artikel 212.2 i Solvens II på grundval av att företaget med ägarintresse kan utöva ett bestämmande eller betydande inflytande över ett annat företag, bör tillsynsmyndigheterna överväga (a) nuvarande aktieinnehav som företaget med ägarintresse har i företaget och potentiella ökningar på grund av innehav av optioner, warranter eller liknande instrument, (b) de rättigheter som företaget med ägarintresse har till medlemskap i ett ömsesidigt eller liknande företag och potentiella ökningar av dessa rättigheter, (c) representation av företaget med ägarintresse i förvaltnings-, ledningseller tillsynsorganet för företaget, (d) inblandning från företaget med ägarintresse i policy-uppläggnings processerna i företaget, däribland i beslutsfattande om utdelning eller andra fördelningar, (e) väsentliga transaktioner mellan företaget med ägarintresse och företaget, (f) utbyte av personer som faktiskt driver företaget med ägarintresse och företaget, (g) tillhandahållande av väsentlig teknisk information till det anknutna företaget, (h) gemensam förvaltningen av företaget med ägarintresse och det anknutna företaget. Tillsynsmyndigheterna bör överväga varje inledande bedömning som gjorts av företaget med ägarintresse enligt punkterna a till h i detta stycke.

text: Riktlinje 2 – Identifiering av ägarintresse i finans- och kreditinstitut

text: 1.18. Företag med ägarintresse bör behandla ett anknutet företag som finans- eller kreditinstitut, när detta institut nämns eller beskrivs i enlighet med artikel

text: och

text: i direktiv 2013/36/EU eller med

text: artikel 4.1 i direktiv 2004/39/EG

text: . Dessa beskrivningar täcker varje institut som utför de funktioner eller den verksamhet som beskrivs enligt de artiklarna, trots att institutet inte kan bli föremål för dessa direktiv. 1.19. Företagen med ägarintresse bör säkerställa att alla ägarintressen i ett finanseller kreditinstitut, där röster eller kapital innehas indirekt, behandlas på samma sätt som ett ägarintresse i ett finans- eller kreditinstitut där röster eller kapital innehas direkt.

text: Riktlinje 3 – Identifiering av ett strategiskt ägarintresse

text: 1.20. Företagen med ägarintresse bör identifiera strategiska ägarintressen i enlighet med artikel 171 i genomförandeåtgärderna enligt följande: (a) Företagen med ägarintresse som använder standardformeln för att beräkna sin SCR bör identifiera strategiska ägarintressen oavsett om de har ett ägarintresse i ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag, i ett finans- eller kreditinstitut eller något annat anknutet företag. (b) Företagen med ägarintresse som använder en intern modell för att beräkna sin SCR behöver identifiera strategiska ägarintressen i finansoch kreditinstitut endast i syfte att bedöma huruvida artikeln 68.3 i genomförandeåtgärderna är tillämplig. 1.21. För att visa att de följer kraven i artikel 171 i genomförandeåtgärderna, bör företag med ägarintresse inte dela ett ägarintresse i olika delar och behandla vissa delar som strategiska och andra inte. Om ett visst ägarintresse har identifierats som strategiskt (a) i fråga om ett ägarintresse i ett finans- eller kreditinstitut, är alla investeringar i kapitalbasen strategiska, (b) i fråga om något annat anknutet företag, är alla kapitalinvesteringar i ägarintresset strategiska. 1.22. För att visa att värdet på (kapital)investeringen sannolikt kommer att vara väsentligt mindre volatil, i enlighet med

text: artikel 171 a

text: av genomförandeåtgärderna, bör företagen med ägarintresse säkerställa att: (a) konsekventa och lämpliga värderingar tillämpas över tid både vad gäller ägarintresset och de övriga aktier som valts ut som en grund för jämförelse, (b) de tar hänsyn till effekterna av deras inverkan på ägarintressets värde. 1.23. För att visa att typen av investering är strategisk, i enlighet med

text: artikel 171 b

text: i–iii i genomförandeåtgärderna, bör företagen med ägarintresse (a) ange den period för vilken det strategiska innehavet av ägarintresset är avsett att tillämpas, (b) beakta effekterna av marknadsvillkoren på de viktigaste, (c) identifiera viktiga faktorer som påverkar eller begränsar förmågan hos företaget med ägarintresse att upprätthålla sin strategi och hur dessa kunde eller skulle mildras. 1.24. För att visa att det finns en varaktig förbindelse, i enlighet med

text: artikel 171 b

text: iv av genomförandeåtgärderna, bör företagen med ägarintresse beakta följande kriterier: (a) Om ett stabilt samband mellan de två företagen existerar över tid.

text: (b) Om denna stabila relation resulterar i en nära ekonomisk bindning, delning av risker och fördelar mellan företagen eller exponering för risker från det ena till det andra. (c) Formen av förhållandet mellan de två företagen, som kan omfatta ägande, gemensamma produkter eller distributionskanaler, korsförsäljning, skapandet av gemensamma företag eller andra långsiktiga operationella eller finansiella förbindelser. 1.25. I enlighet med

text: artikel 171 b

text: v i genomförandeåtgärderna bör ett företag med ägarintresse som ingår i en grupp betrakta de viktigaste politikområden som vägleder eller begränsar gruppens handlingar som om de definieras av det yttersta moderföretaget eller, om annan, av det företag som fastställer huvudpolitikområdet för gruppen som helhet. 1.26. Företag med ägarintresse bör dokumentera sin bedömning av de frågor som anges i artikel 171 i genomförandeåtgärderna och punkterna 1.21–1.25, inklusive eventuella andra relevanta faktorer, tillsammans med relevanta underlag.

text: Riktlinje 4 – Omfattning av beräkningar enligt artikel 68 i genomförandeåtgärderna

text: 1.27. Vid fastställande av värdet på ägarintressen i finans- och kreditinstitut vid tillämpning av artikel 68 i genomförandeåtgärderna, bör företag med ägarintresse ta med innehav av eget kapital och andra innehav av kapitalbasposter, oavsett om de innehas direkt eller indirekt. 1.28. Företag med ägarintresse bör tillämpa följande metoder: (a) för direkta innehav bör värdet på ägarintressen i finans- och kreditinstitut, som bestäms av företaget med ägarintresse enligt värderingsprinciperna i Solvens II, användas vid tillämpningen av artikel 68 i genomförandeåtgärder, enligt vad som anges i riktlinje 5, (b) ägarintressen i finans- och kreditinstitut som hålls indirekt via ett annat ägarintresse i ett finans- eller kreditinstitut bör inte tas med enligt artikel 68 i genomförandeåtgärderna, eftersom deras värde redan borde ha ingått i värdet på ägarintresset som hålls direkt i ett finans- eller kreditinstitut i enlighet med punkt a, (c) ett avdrag för ett ägarintresse i ett finans- eller kreditinstitut som hålls indirekt bör endast uppstå där anknutna företag mellan företagen med ägarintresse och ägarintresset i finansiella institut och kreditinstitutär andra än ägarintressen i finansiella institut och ägarintressen, (d) för andra indirekta innehav i ett finans- eller kreditinstitut, bör värdet på ägarintresset som bestäms av det anknutna företaget i enlighet med artikel 13 i genomförandeåtgärderna användas vid tillämpningen av artikel 68 i genomförandeåtgärderna, (e) de värden som används för ändamålet i artikel 68 i genomförandeåtgärderna bör representera det proportionella ägande

text: som företaget med ägarintresse håller direkt och indirekt av ägarintresset i finans- eller kreditinstitutet.

text: Riktlinje 5 – Beräkningar enligt artikel 68 i genomförandeåtgärderna

text: 1.29. Vid beräkning av 10 procent av posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: i, ii, iv och vi i genomförandeåtgärder för tillämpningen av artikel 68 i genomförandeåtgärderna, bör företagen med ägarintresse använda beloppet av primärkapitalbasposter före eventuella avdrag enligt artikel 68 i genomförandeåtgärder avseende ägarintressen i finans- och kreditinstitut. 1.30. Om värdet av samtliga intressen i finans- och kreditinstitut, andra än ägarintressen som avses i artikel 68.1 i genomförandeåtgärderna, inte överstiger 10 procent av posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: i, ii, iv och vi i genomförandeåtgärderna för tillämpningen av artikel 68.2 i genomförandeåtgärderna, sker inget avdrag, och riktlinjerna 8 eller 9 tillämpas. 1.31. Företaget med ägarintresse bör endast tillämpa artikel 68.3 i genomförandeåtgärderna i följande fall: (a) De har i enlighet med riktlinje 3 visat att ägarintresset uppfyller kriterierna för ett strategiskt ägarintresse. (b) Företaget med ägarintresse och ägarintresset ingår i beräkningar med metod 1, i enlighet med direktiv

text: för det finansiella konglomeratet som de tillhör, eller på med metod 1 enligt Solvens II.

text: Riktlinje 6 – Avdrag avseende ägarintressen i finans- och kreditinstitut

text: 1.32. Där avdrag i enlighet med artikel 68.1 och 68.2 i genomförandeåtgärderna inte kan göras från motsvarande nivå som anges i artikel 68.5 i genomförandeåtgärderna, bör företagen anta följande metoder: (a) Om posterna som ska dras inte är klassificerade i de nivåer som anges i artikel 68.5 i genomförandeåtgärderna, bör alla avdrag göras från summan av posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: i, ii, iv och vi i genomförandeåtgärderna. (b) När summan av avdraget överstiger det belopp från vilket det bör dras i enlighet med artikel 68.5 i genomförandeåtgärderna, bör överskottet dras enligt följande: (i) Innehav av ytterligare instrument som tillhör nivå 1 överstigande posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: iii, v och b i genomförandeåtgärderna dras från poster som ingår i

text: artikel 69 a

text: i, ii, iv och vi i genomförandeåtgärderna. (ii) Innehav av instrument som tillhör nivå 2 utöver primärkapitalet som ingår i artikel 72 i genomförandeåtgärderna dras först från posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: iii, v och b i genomförandeåtgärderna, och sedan från posterna som ingår i

text: artikel 69 a

text: i, ii, iv och vi i genomförandeåtgärderna tills hela avdraget gjorts.

text: Riktlinje 7 – Justeringar på grund av avdrag för ägarintressen som hålls indirekt i finans- och kreditinstitut

text: 1.33. Om det krävs ett avdrag för värdet på ägarintresset i ett finans- eller kreditinstitut som hålls indirekt, helt eller delvis, i enlighet med artikel 68 i genomförandeåtgärderna, bör företagen med ägarintresse endast för beräkning av SCR (a) minska, med beloppet för det avdraget, värdet av direktägda anknutna företaget, som är en tillgång i företaget med ägarintresse, genom vilket ett ägarintresse i finans- eller kreditinstitutet hålls indirekt, (b) för justeringen som beskrivs i punkt a, följa den metod som anges i artikel 68.5 i genomförandeåtgärderna och i riktlinje 6.

text: Riktlinje 8 – Tillämpning av standardformeln på anknutna företag

text: 1.34. Denna riktlinje ska tillämpas på företag med ägarintresse som använder standardformeln för att beräkna SCR avseende de risker som följer av anknutna företag som innehas direkt av företaget med ägarintresse. 1.35. Om ett företag med ägarintresse innehar som tillgångar kapitalbasposter i ett anknutet företag och deras värde inte dras av fullständigt, eller över huvud taget, från kapitalbasen för företaget med ägarintresse till följd av tillämpningen av artikel 68 i genomförandeåtgärderna, bör riskavgifter för det återstående värdet av dessa innehav beräknas enligt standardformeln. 1.36. Företaget med ägarintresse bör tillämpa standardformeln enligt följande: (a) Innehav i stamaktiekapital eller preferensaktiekapital i det anknutna företaget bör behandlas som aktier genom tillämpning av undergruppen för aktiekursrisk, om så är lämpligt. (b) Innehav i efterställda skulder som emitterats av det anknutna företaget bör behandlas som finansiella instrument genom att hänsyn tas till avtalsvillkor och genom att marknadsstress tillämpas, om så är lämpligt, inklusive i förekommande fall ränterisk, spreadrisk, valutarisk, koncentrationsrisk och andra riskundergrupper. (c) Alla innehav av ovanstående som uppvisar både aktie- och obligationsdrag bör behandlas i enlighet med riktlinje 5 i Riktlinjerna för behandling av marknads- och motpartsriskexponeringar i standardformeln.

text: Riktlinje 9 – Tillämpning av interna modeller på anknutna företag

text: 1.37. Denna riktlinje ska tillämpas på företag med ägarintresse som tillämpar en fullständig eller partiell modell för att beräkna SCR avseende de risker som följer av anknutna företag. 1.38. Om ett företag med ägarintresse innehar som tillgångar kapitalbasposter i ett anknutet företag och deras värde inte dras av fullständigt, eller överhuvudtaget, från kapitalbasen för företaget med ägarintresse till följd av

text: tillämpningen av artikel 68 i genomförandeåtgärderna, bör de risker som härrör från det återstående värdet av dessa innehav fångas som en del av den interna modellen. 1.39. Företaget med ägarintresse bör i den interna modellen omfatta alla väsentliga kvantifierbara risker som följer av dess anknutna företag, med hänsyn till exponeringar mot de anknutna företagen, inklusive innehav av aktier och efterställda skulder. Relevanta åtgärder för dessa risker bör återspeglas i modellen. 1.40. Om ett företag med ägarintresse utför beräkningen av SCR på individnivå för ett ägarintresse eller ett anknutet företag på ett sätt som tar hänsyn till riskerna för värdet på de underliggande tillgångarna och skulderna i detta anknutna företag, bör det se till att detta är en lämplig beräkning på individnivå, och bör inte ersätta denna beräkning med en sammanställd beräkning som om företaget med ägarintresse och dess anknutna företag var en Solvens II-grupp.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.41. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. I enlighet med artikel 16.3 i Eiopa-förordningen, ska behöriga myndigheter och finansinstitut med alla tillgängliga medel söka följa riktlinjerna och rekommendationerna. 1.42. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt rättsliga ramverk eller tillsynsram på ett lämpligt sätt. 1.43. De behöriga myndigheterna ska bekräfta för Eiopa huruvida de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, och ange orsaker till bristande efterlevnad, inom två månader efter utfärdandet av de översatta versionerna. 1.44. Avsaknad av ett svar inom denna tidsfrist kommer att betraktas som att de behöriga myndigheterna inte uppfyller kraven på rapportering och redovisas enligt denna bedömning.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.45. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.


text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155

text: ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

publisher: Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten

sprak: sv

title: Guidelines on look-through approach

serie: riktlinjer

text: EIOPA-BoS-14/171 SV

type: stycke

text: Riktlinjer om genomlysningsmetoden

type: rubrik

text: Inledning

text: 1.1 I enlighet med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (nedan ”Eiopaförordningen”) ( ) har Eiopa utarbetat riktlinjer om genomlysningsmetoden. 1.2 Riktlinjerna hänvisar till artiklarna

text: och

text: i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (nedan ”Solvens II”) ( ). 1.3 Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4 Dessa riktlinjer syftar till att öka konsekvensen och konvergensen i den yrkesmässiga tillämpningen av genomlysningsmetoden för enskilda företag av alla typer och storlekar, som använder standardformeln i medlemsstaterna. 1.5 Dessa riktlinjer syftar till att stödja företag i beräkningen av deras marknadsriskrelaterade solvenskapitalkrav enligt Solvens II. 1.6 Endast ärenden som inte redan räknas som riskreduceringstekniker övervägs för potentiell tillämpning av genomlysningsmetoden. Om försäkrings- eller återförsäkringsföretag använder riskreduceringstekniker förutsätts det att de underliggande riskerna förstås och redan har genomlysts. 1.7 Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.8 Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Penningmarknadsfonder

text: 1.9 Företag bör tillämpa genomlysningsmetoden på penningmarknadsfonder.

text: Riktlinje 2 – Antal iterationer

text: 1.10 Företag bör utföra tillräckligt många iterationer av genomlysningsmetoden för att täcka alla väsentliga risker i den mån de förekommer (t.ex. om en fond investeras i andra fonder).

text: Riktlinje 3 – Investeringar i fastigheter

text: 1.11 Företag bör täcka följande investeringar i undergruppen för fastighetsrisker:

text: (a) Mark, byggnader och rättigheter i fast egendom. (b) Fastighetsinvesteringar som innehas för företagets eget bruk.

text: 1.12 Vid aktieinvesteringar i ett företag som uteslutande bedriver fastighetsförvaltning, fastighetsadministration, fastighetsprojektutveckling eller liknande verksamheter bör företaget tillämpa undergruppen aktiekursrisk. 1.13 När företag investerar i fastigheter genom företag för kollektiva investeringar eller gör paketerade investeringar i form av fonder, bör de tillämpa genomlysningsmetoden.

text: Riktlinje 4 – Datagrupperingar

text: 1.14 Med hänvisning till de grupper som avses i artikel 84.3 i genomförandeåtgärderna, där tillgångar som omfattas av undergrupperna spreadrisk och ränterisk är grupperade efter durationsintervall, bör företag se till att de durationer som tilldelats intervallen är bevisligen försiktiga( ). 1.15 Där grupperingar i olika kreditkvalitetssteg används bör företag se till att den kreditkvalitetsskala som tilldelats grupperna är bevisligen aktsamma.

text: Riktlinje 5 – Datagrupperingar och koncentrationsrisk

text: 1.16 Där det i enlighet med artikel 84.3 i genomförandeåtgärderna tillämpas någon gruppering på enskilda namnexponeringar för underliggande tillgångar av kollektiva fonder för beräkning av kravet för marknadsriskkoncentrationen, och det inte kan påvisas att grupperna i vilka fonden är indelad inte innehåller något av samma enskilda namnexponeringar, bör företag anta att alla tillgångar för vilka den enskilda namnexponeringen i fråga inte identifierats tillhör samma enskilda namnexponering. 1.17 Ovanstående punkt är inte tillämplig om det finns exponeringsgränser för enskilda namnexponeringar enligt vilka fonden förvaltas. 1.18 Företag bör aggregera exponeringar mot grupper som avses i punkt 1.16 över alla kollektiva fonder där de är investerade, och stämma av exponeringar mot varje grupp med exponeringar av de kända enskilda namnen i sin tillgångsportfölj.

text: Riktlinje 6 – Indirekt exponering av katastrofrisk

text: 1.19 Vid beräkning av solvenskapitalkravet med avseende på indirekta exponeringar mot katastrofrisker, såsom investeringar i obligationer där återbetalningen är beroende av icke-förekomsten av en given katastrofhändelse, bör företag beakta alla kredit- och katastrofexponeringar. 1.20 Katastrofexponeringar bör behandlas i de relevanta katastrofundergrupperna som om den underliggande exponeringen mot katastrof innehas direkt av företaget.

text: Riktlinje 7 – Katastrofobligationer som emitterats av företaget

text: 1.21 Om ett företag utfärdar katastrofobligationer som inte uppfyller kraven för riskreduceringstekniker som anges i artiklarna 208–215 i genomförandeåtgärderna, bör deras behandling i standardformeln inte resultera i ett kapitalkrav med avseende på dessa obligationers särdrag avseende katastrofer i. 1.22 Företag bör behandla dessa katastrofobligationer vid beräkningen av solvenskapitalkravet som om återbetalningsplanen inte var beroende av ickeförekomsten av en katastrofhändelse.

text: Riktlinje 8 – Livslängdsobligationer

text: 1.23 Om företag köper livslängdsobligationer som inte uppfyller kraven för riskreduceringstekniker som anges i artiklarna 208–215 i genomförandeåtgärderna, ska kapitalkravet beräknas utifrån dödlighet och spreadrisk enligt vad som anges i punkterna 1.24–1.28. 1.24 Kapitalkravet för standardformelns undergrupp för dödsfall bör baseras på en teoretisk portfölj av begränsade försäkringsavtal (a) som utbetalar den angivna summan vid dödsfall, (b) som baseras på ett representativt urval av referenspopulationen som ligger till grund för livslängdsindex, (c) där löptiden av varje begränsat försäkringsavtal är lika med löptiden för kupongbetalning. 1.25 Den teoretiska portföljen bör byggas upp av företag så att under antaganden om bästa skattning ska de totala förmånsutbetalningarna summera till kupongen som ska betalas ut. 1.26 Kapitalkravet för undergruppen spreadrisk bör baseras på en obligation eller ett lån med samma marknadsvärde, duration och kreditkvalitetssteg som löptiden på livslängdsinstrumentet. 1.27 Om företag säljer livslängdsobligationer bör de beräkna kapitalkravet med avseende på undergruppen för livslängd som om den teoretiska portföljen består av kapitalförsäkring, som betalar ut det belopp som krävs vid överlevnad till en viss ålder, och som tillsammans producerar kassaflöden som är likvärdiga med dem för obligationen. 1.28 Företag bör inte anse att livslängdsobligationer som inte uppfyller kraven för riskreduceringstekniker som anges i artiklarna 208–215 i genomförandeåtgärderna ökar i värde när stressen i modulen teckningsrisk vid livförsäkring tillämpas.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.29 Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. I enlighet med artikel 16.3 i Eiopa-förordningen, ska behöriga

text: myndigheter och finansinstitut med alla tillgängliga medel söka följa riktlinjerna och rekommendationerna. 1.30 Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sina regelverk eller tillsynsprocess på ett lämpligt sätt. 1.31 De behöriga myndigheterna ska meddela Eiopa att de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, eller i annat fall ange skälen till att de inte följer dem, inom två månader från det att de översatta versionerna har offentliggjorts.

text: 1.32 Om Eiopa inte har fått något meddelande från en myndighet inom denna tidsfrist kommer denna myndighet att anses bryta mot bestämmelserna och rapporteras i enlighet med det.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.33 Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.

type: vagledning

utgivare: eiopa


text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155

text: ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on basis risk

text: EIOPA-BoS-14/172 SV

text: Riktlinjer om basrisk

text: Inledning

text: 1.1. I enlighet med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (nedan ”Eiopa-förordningen”) ( ) har Eiopa utarbetat riktlinjer om basrisk.

text: 1.2. Riktlinjerna hänvisar till artiklarna

text: och

text: i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (nedan ”Solvens II”) ( ). 1.3. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4. Dessa riktlinjer syftar till att öka konvergensen mellan medlemsstaternas tillsynspraxis och stödja företag i beräkningen av sitt kapitalkrav för marknadsrisken under Solvens II. 1.5. Dessa riktlinjer gäller företag och yrkesverksamma som ansvarar för behandlingen av riskreduceringstekniker i samband med beräkningen av solvenskapitalkravet med hjälp av standardformeln. 1.6. Målet är att öka konsistensen och konvergensen av yrkesmässig praxis som rör behandling av riskreduceringstekniker i beräkningen av solvenskapitalkravet för företag av alla typer och storlekar. 1.7. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.8. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Riskreduceringstekniker utan väsentlig basrisk.

text: 1.9. Företag bör anse att en riskreduceringsteknik inte leder till väsentlig basrisk om följande villkor är uppfyllda: (a) Exponeringen som täcks av riskreduceringstekniken är tillräcklig i likhet med företagets exponering. (b) Värdeförändringarna för exponeringen som täcks av riskreduceringstekniken återspeglar ingående värdeförändringarna för företagets riskexponering vid en omfattande uppsättning riskscenarier, inklusive scenarier som är förenliga med den konfidensnivå som anges i artikel 101.3 i Solvens II-direktivet.

text: Riktlinje 2 – Finansiella riskreduceringstekniker: bedömningskriterier för väsentlig basrisk

text: 1.10. Innan företaget tar hänsyn till finansiella riskreduceringstekniker vid beräkningen av solvenskapitalkravet med standardformeln bör det bland annat bedöma (a) väsentligheten hos basrisken med hänvisning till exponeringen som täcks av riskreduceringstekniken och företagets riskexponering utan att beakta andra balansposter, om det inte finns ett kontinuerligt och konsistent förhållande mellan andra balansposter och företagets riskexponering, (b) likvärdigheten hos arten av exponeringarna enligt riktlinje 1, genom att som minst ta hänsyn till typen, villkoren och bestämmelserna för de instrument eller arrangemang som berörs och de regler som styr de marknader där deras priser är noterade eller som tillhandahåller data för deras värdering, (c) värdeförändringar för exponeringar enligt en omfattande uppsättning riskscenarier enligt riktlinje 1, inklusive samtliga scenarier i relevanta moduler eller undergrupper inom standardformeln genom att åtminstone ta hänsyn till (i) graden av symmetri bland båda exponeringarna, (ii) icke-linjära beroenden under scenariot, (iii) all relevant asymmetri i beteendena i fall där undergrupper för risk med både uppåt- och nedåtstressar tillämpas, (iv) nivåerna av diversifiering hos respektive exponering, (v) alla relevanta risker som inte uttryckligen täcks i standardformeln, (vi) hela fördelningen av utbetalningar som gäller för riskreduceringstekniken. 1.11. Riskreduceringstekniken bör anses medföra väsentlig basrisk om ovanstående bedömning inte ger tillräckliga bevis på att de värdeförändringar hos exponeringen som täcks av riskreduceringsteknikerna avspeglar alla väsentliga värdeförändringar i företagets riskexponering. 1.12. Om villkoren och bestämmelserna för en riskreduceringsteknik anger ett tak för den maximala skyddsförlusten i form av en andel av den första exponeringen, bör företag tillämpa bedömningen endast på den andel som omfattas av riskreduceringstekniken vid fastställande av huruvida basrisken är väsentlig.

text: Riktlinje 3 – Riskreduceringstekniker för försäkring utan väsentlig basrisk

text: 1.13. Innan hänsyn tas till riskreduceringsteknik för försäkringen vid beräkningen av solvenskapitalkravet med standardformeln, bör företag identifiera om återförsäkrings- eller specialföretagsarrangemangen skiljer sig från företagets försäkringsavtal genom en omfattande uppsättning riskscenarier som orsakas av skillnader i villkor och bestämmelser.

text: 1.14. Företag bör uppfatta basrisken som härrör från valutamismatch som väsentlig när exponeringen som omfattas av försäkringens riskreduceringsteknik uttrycks i en annan valuta än företagets riskexponering, såvida inte berörda valutor är knutna inom en tillräckligt smal korridor eller den fasta växelkursen finns med i återförsäkringsavtalet. 1.15. Om det finns en väsentlig basrisk som härrör från en -valutamismatch enligt punkt 1.14 bör företag inte tillåta användning av riskreduceringstekniken vid beräkningen av solvenskapitalkravet, såvida inte bestämmelserna i artikel 86 i genomförandeåtgärderna tillämpas( ).

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.16. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. I enlighet med artikel 16.3 i Eiopa-förordningen, ska behöriga myndigheter och finansinstitut med alla tillgängliga medel söka följa riktlinjerna och rekommendationerna. 1.17. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt regelverk och tillsynsytem på ett lämpligt sätt. 1.18. De behöriga myndigheterna ska meddela Eiopa att de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, eller i annat fall ange skälen till att de inte följer dem, inom två månader från det att de översatta versionerna har offentliggjorts. 1.19. Om Eiopa inte har fått något meddelande från en myndighet inom denna tidsfrist kommer behöriga myndigheter att anses bryta mot bestämmelserna och rapporteras i enlighet med det.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.20. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.


text: EIOPA-BoS-14/173 SV

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155 3 ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on the Application of Outwards Reinsurance

text: Riktlinjer för tillämpning av arrangemangen för avgiven återförsäkring på teckningsriskmodulen för skadeförsäkring

text: Riktlinjer för tillämpning av arrangemangen för avgiven återförsäkring på teckningsriskmodulen för skadeförsäkring Inledning

text: 1.1. I enligt med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 1094/2010 av den 24 november 2010

text: (nedan kallad Eiopa-förordningen) ( ),

text: artikel 105.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009

text: om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) ( ) samt artikel

text: artikel 209

text: och artikel 214 i genomförandeåtgärderna utfärdar Eiopa riktlinjer för undergruppen för katastrofrisk vid skadeförsäkring( ). 1.2. Dessa riktlinjer syftar särskilt till att garantera en gemensam, enhetlig och konsistent tillämpning av undergruppen för katastrofrisk vid skadeförsäkring, inklusive behandling av företagens arrangemang för avgiven återförsäkring. 1.3. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4. Dessa riktlinjer hänvisar till ”flödesschema för teckningsrisk vid skadeförsäkring”, som representerar de olika undergrupper som utgör undergruppen för katastrofrisk vid skadeförsäkring i solvenskapitalkravets standardformel, enligt genomförandeåtgärderna. 1.5. För dessa riktlinjer har följande definitioner utvecklats: a) ”Bruttoförlust” betyder följande: i. För riskreducering som tillämpas i en undergrupp som inte är beroende av andra undergrupper: Den beräknade förlusten enligt formeln i denna undergrupp. ii. För riskreducering som tillämpas i en undergrupp som är beroende av andra undergrupper: Den beräknade förlusten enligt formeln i denna undergrupp, där indata till formeln kommer från nettoresultaten från varje undergrupp efter att riskreducerande åtgärder tillämpats (om någon) på undergrupper som denna undergrupp är beroende av. b) ”Kumul”: en katastrofhändelse som ackumuleras och berör en grupp av försäkringsavtal tillsammans. Separata konsekvenser på försäkringsavtal kan inte lätt identifieras. c) ”Riskkatastrofhändelse”: en händelse som påverkar försäkringsavtal, som kan identifieras specifikt, eller ett enda avtal. d) Bruttohändelse: specifikation av händelsen med den -lösning som krävs för att kunna tillämpa programmet för avgiven återförsäkring. Detta är den term som tillämpas på bruttoförlust efter uppdelning.

text: e) Grenar till katastrofundergrupp: grenar av en av de fyra viktigaste undergrupperna för katastrofrisk vid skadeförsäkring, som beskrivs i artikel 119 i genomförandeåtgärderna. f) Avgiven återförsäkring/avgivna återförsäkringsskydd: återförsäkringsarrangemang där ett företag –avger risk till en återförsäkrare. g) Mottagen återställandepremie: varje återställandepremie som kan betalas till ett företag. h) Skydd mot clash-cover: ett avtal angående återförsäkringsansvar för skadeexcedentåterförsäkring avseende två eller flera skydd eller försäkringsavtal, som utfärdats av företaget för att gälla vid en förlust för att skyddet ska tillämpas. Betalningssäkringen för återförsäkringsavtalet är vanligen över gränserna för något enskilt avtal. i) 1 på 200 års katastrofhändelse: en katastrofhändelse som motsvarar ett Value-at-Risk-mått med en 99,5 % konfidensnivå, enligt definitionen i artikel 104.4 i Solvens II. j) Komponent: en fristående beräkningsenhet för undergruppen för katastrofrisk vid skadeförsäkring för vilken ett solvenskapitalkrav (SCR) kan bestämmas. Detta kan vara på undergruppens nivå eller på en lägre nivå, t.ex. region eller EES/icke-EES-regioner för naturkatastrofrisker. 1.6. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.7. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Avsnitt I: Tillämpningsordning för dessa riktlinjer

text: Riktlinje 1 – Tillämpningsordning för dessa riktlinjer

text: 1.8. Företagen bör tillämpa avsnitten av dessa riktlinjer sekventiellt för att bedöma deras avgivna återförsäkring avseende katastrofrisken.

text: Avsnitt II: Specifikation av händelser

text: Riktlinje 2 – Detaljnivån som krävs för att specificera katastrofhändelsen

text: 1.9. Baserat på artiklarna

text: bör företagen lämpligen beskriva 1 på 200 års katastrofhändelser med tillräckliga detaljer för att kunna tillämpa riskreduceringstekniker.

text: Riktlinje 3 – Specifikation av katastrofer som klassas som kumul eller riskkatastrofhändelser

text: 1.10. Företagen bör specificera de förluster som anges i de olika undergrupperna för katastrofrisk som antingen ”kumul” eller ”riskkatastrofhändelser”. I sådana fall bör företagen också ange om dessa händelser påverkar specifika kända avtal eller inte. 1.11. För varje undergrupp av katastrofrisk vid skadeförsäkring bör företagen ange typen av händelse enligt följande:

text: a) Undergrupper för jordbävning, storm, hagel, översvämning och jordskred, specificerade som kumul. b) Undergruppen för ansvarsförsäkring för motorfordon, specificerad som riskkatastrofhändelse som påverkar ett enda försäkringsavtal. c) Undergrupper för ansvar, luftfart, sjöfart och brand, specificerade som riskkatastrofhändelse som påverkar kända försäkringsavtal. d) Undergrupper för kredit- och borgen, specificerade enligt riktlinjerna 13 och 14. e) Undergruppen för icke-proportionell egendomsåterförsäkring, specificerad enligt riktlinje 11.

text: Riktlinje 4 – Specifikation av antalet händelser på undergrupperna för naturkatastrofer inom EES-regioner

text: 1.12. Företag bör betrakta antalet händelser för EES-regioners bruttoförluster som enstaka- eller dubbelhändelser som påverkar en eller flera regioner, och inte anta att flera händelser inträffar i varje region.

text: Riktlinje 5 – Specifikation av antalet händelser på undergrupperna för naturkatastrofer utanför EES-regioner

text: 1.13. För icke-EES-regioner där antalet kumul som genererar bruttoförlusten inte har definierats, bör företagen följa ett tillvägagångssätt som liknar det som tillämpas enligt riktlinje 4, för varje specifik undergrupp.

text: Riktlinje 6 – Urval av katastrofhändelser

text: 1.14. Där ett antal 1 på 200 års katastrofhändelser kan definieras, bör företagen härleda händelser som överensstämmer med deras riskprofil och välja den händelse som resulterar i den högsta katastrofkostnaden efter tillämpning av riskreduceringstekniker.

text: Riktlinje 7 – Storlek på ansvarsskador

text: 1.15. För att bestämma storleken på de enskilda skadorna på vilka beräkningen av förlusten i primärkapital enligt artikel 133 i genomförandeåtgärderna är baserad, bör företagen följa processen nedan: a) Inom varje riskgrupp bör ni-riskerna med de största begränsningarna identifieras. För detta ändamål består en ”risk” av alla försäkringsavtal skrivna som en del av ett program med samma eller nära anslutnen skydd och samma försäkrade försäkringstagare (där den försäkrade försäkringstagaren är försäkringstagaren av försäkringsavtalet) som gäller vid samma tidpunkt. b) Varje resulterande ni-gräns bör multipliceras med 1,15. c) De ni-värden som beräknas under b bör sammanställas och dras av från L(skuld, i) och eventuella skillnader bör fördelas proportionellt med hjälp av de faktiska gränserna för ni-värden. d) De slutliga resulterande n i-värdena bör betraktas som enskilda skador från en enskild händelse, var och en av dessa associerade med risken från vilka de har härletts.

text: 1.16. Företag bör sedan kunna identifiera vilket skydd som gäller för varje ni-fordran, med tanke på den tillhörande riskens art. 1.17. Företag bör vara beredda att visa för tillsynsmyndigheten att deras inköp av avgivna återförsäkringar inte har väsentligt påverkats av om risken skulle vara en som identifierats enligt denna process.

text: Avsnitt III: Uppdelning av bruttoförlust

text: Riktlinje 8 – Uppdelning av bruttoförlusten på enskilda länder eller andra komponenter

text: 1.18. Företagen bör använda en av de metoder som anges nedan för att dela upp bruttoförlusten på enskilda komponenter där bruttopåverkan på enskilda försäkringsavtal inte har identifierats så att avgivna återförsäkringsskydd kan tillämpas: a) Maxmetoden: Bruttoförlusten fördelas på den komponent som bidrar mest till bruttoförlustens före diversifiering. b) Spridningsmetoden: Bruttoförlusten sprids över relevanta komponenter i förhållande till hur de bidrar till bruttoförlustens före diversifiering; alternativt kan en strategi antas med hjälp av korrelationsmatriserna för att dela förlusten, liknande den som föreslagits för att fördela SCR till affärsområden. c) Blandningsmetod: Denna metod väljer den högsta (på grundval av största nettokapitalkravet) av max- och spridningsmetoderna ovan.

text: Riktlinje 9 – Uppdelning av bruttoförlusten för undergrupper för naturkatastrofer i förhållande till EES-scenarier

text: 1.19. Företagen bör använda de metoder som anges nedan för att dela upp bruttoförlusten för undergrupper för naturkatastrofer, i förhållande till EESscenarier. 1.20. När de delar upp bruttoförlusten på regioner, bör företagen använda blandningsmetoden för undergrupperna storm- och översvämningsrisker och maxmetoden för undergrupperna jordbävnings- och hagelrisker. 1.21. När de delar upp bruttoförlusten på affärsenheter, företag och affärsområden, bör företagen använda spridningsmetoden. 1.22. Om företaget har en riskprofil så att den angivna metoden ovan inte är lämplig, bör företaget välja en mer lämplig metod och motivera den för tillsynsmyndigheterna.

text: Riktlinje 10 – Uppdelning av bruttoförlusten på naturkatastrofer för regioner utanför EES

text: 1.23. Företagen bör för regioner utanför EES tillämpa metoder som är förenliga med de metoder som tillämpas för EES-risker i riktlinje 9 för att fördela bruttoförlusten.

text: 1.24. Om företaget har en riskprofil så att den angivna metoden ovan inte är lämplig, bör företaget välja en mer lämplig metod och motivera den för tillsynsmyndigheterna.

text: Riktlinje 11 – Uppdelning av bruttoförlusten på naturkatastrofer för ickeproportionell egendom

text: 1.25. Företagen bör tillämpa maxmetoden för den icke-proportionella undergruppen för egendomsåterförsäkring för att fördela förlusten till en region. Företagen bör sedan skatta exponeringen för den högsta risken i denna region och antalet händelser anges som i den relevanta kumul som gäller för de underliggande avtalen. Om två kumuler definieras, bör detta innebära att båda händelserna inträffar inom samma region. 1.26. Om företaget har en riskprofil så att den angivna metoden ovan inte är lämplig, bör företaget välja en mer lämplig metod och motivera den för tillsynsmyndigheterna. Detta tillvägagångssätt bör motiveras för tillsynsmyndigheten.

text: Riktlinje 12 – Specificering av bruttoförlusten för undergrupper för katastrof orsakad av människan: ansvarsförsäkring för motorfordon, sjöfarts-, luftfarts-, brand- och ansvarsrisker

text: 1.27. Företagen bör identifiera de särskilda försäkringsavtal som påverkas av bruttoriskansvarshändelser genom att tillämpa riktlinjerna 34-39. För sjöfarts-, luftfarts- och brandscenarier bör företaget identifiera de bruttorisker som påverkas och därmed vilka återförsäkringar som gäller (inklusive per skadeexcedentåterförsäkringsskydd) för fordringar. 1.28. För ansvarsrisk som gäller motorfordon, bör företaget anta att riskkatastrofhändelsen som anges i genomförandeåtgärderna härrör från ett och samma skadefall. Företaget bör anta att förlusten inträffar i regionen och/eller affärsenheten som genererar det högsta bidraget till bruttoförlustens före diversifiering. 1.29. När företaget tillämpar specifika riskskydd bör det kunna tillfredsställa sin nationella tillsynsmyndighet att köp av avgivna återförsäkringar inte har påverkats väsentligt av om risken är identifierad som en bruttohändelse eller ett bidrag till denna bruttohändelse.

text: Riktlinje 13 – Uppdelning av bruttoförlusten på kredit och borgen – storköparscenario

text: 1.30. Vid bestämning av största kreditexponeringar, bör företagen beakta exponeringsansamlingar till enheter inom en grupp.

text: Riktlinje 14 – Uppdelning av bruttoförlusten på kredit och borgen – lågkonjunkturscenario

text: 1.31. Om företag måste avsätta lågkonjunkturens bruttoförlust till olika territorier, industrier, produkttyper eller mer allmänt till respektive tillämpningsområde för återförsäkringsarrangemang för att tillämpa sina återförsäkringsskydd, bör de fördela bruttoförlusten pro-rata utifrån bruttopremievolymer.

text: Avsnitt IV: Tillämpning av avgiven återförsäkring

text: Riktlinje 15 – Tillämpning av avgiven återförsäkring

text: 1.32. Företag bör tillämpa varje skydd för avgiven återförsäkring på en av de nivåer som anges nedan: a) Olika zoner inom en enda region för en enda undergruppsgren. b) Olika regioner inom en enda undergruppsgren. c) EES/icke-EES-gruppering inom en enda undergrupp. Olika affärsområden för katastrofundergrupper inom en enda katastrofundergrupp. d) Olika katastrofundergrupper, t.ex. som skulle kunna vara fallet för stoploss- och aggregade skydd över undergrupperna katastrofer orsakade av människan och naturkatastrofer. 1.33. Företagen kan också tillämpa specifika skydd på affärsområden och affärsenheter. 1.34. Om ett återförsäkringsskydd täcker andra risker som inte tas med i undergruppen för katastrofrisk (t.ex. ett stop-loss för ett affärsområde), bör företaget ta med dessa andra risker vid beräkningen av skyddsförmånen enligt undergruppen för katastrofrisk. 1.35. Företagen bör tillämpa avgivna återförsäkringar i enlighet med

text: artiklarna 209

text: – 214 i genomförandeåtgärderna. Företagen bör se till att det inte finns någon dubbelräkning av beloppen som kan återvinnas enligt återförsäkringsavtal enligt artikel 209.1 e i genomförandeåtgärderna. Företagen bör se till att den totala återhämtning från riskreducerandemetoder som är tillåten i deras beräkning av nettoförluster inte överskrider det totala beloppet som tillåts enligt villkoren i deras risköverföringsprogram.

text: Riktlinje 16 – Mottagna återställandepremier

text: 1.36. Företag kan reservera för mottagna återställandepremier där det kan visas för tillsynsmyndigheten att dessa ska utlösas av bruttohändelsen som anges i undergruppen för katastrofer. 1.37. Företag bör vid sina beräkningar av bruttoförlusten reservera för de extra exponeringar för eventuella andra eller efterföljande händelser som är resultatet av denna mottagna återställandepremie.

text: Riktlinje 17 – Övriga effekter på primärkapital som ett resultat av utlösningen av det angivna återförsäkringsavtalet.

text: 1.38. Företag bör reservera för premier för återställande eller andra extra kassaflöden som kan följa av utlösningen av det angivna återförsäkringsskyddet.

text: Riktlinje 18 – Tillämpningsordning för återförsäkringsskydd

text: 1.39. Företagen bör tillämpa återförsäkringsskydd i den ordning som anges i deras avtal som de tillämpas på den underliggande risken.

text: Riktlinje 19 – Proportionell återförsäkring

text: 1.40. För kvotåterförsäkring, excedentåterförsäkring och proportionella fakultativa avtal, bör företagen göra en proportionell fördelning av bruttohändelsen över dessa återförsäkringsavtal. 1.41. Om företagets proportionella återförsäkringsavtal är föremål för en ”händelselimit” eller liknande, kan bruttoförlusten som tilldelats avtalet inte överskrida en sådan gräns och eventuellt överskott ska läggas tillbaka till bibehållen nettoandel av förlusten.

text: Riktlinje 20 – Icke-proportionell återförsäkring per risk

text: 1.42. För skadeexcedentåterförsäkring och icke-proportionella fakultativa kontrakt för risker, bör företagen endast använda denna icke-proportionella återförsäkring enligt standardformeln om bruttohändelsen tillåter identifiering av de kända försäkringsavtalen för de underliggande exponerade avtalen. Riktlinje 3 anger undergrupperna där detta skulle vara fallet.

text: Riktlinje 21 – Icke-proportionell återförsäkring per händelse

text: 1.43. Företag bör endast tillämpa icke-proportionell återförsäkring på definierade bruttohändelser om förlusten kan delas upp på lämpligt sätt. 1.44. Företaget bör ta vederbörlig hänsyn för att reservera för mindre vanliga avtalsaspekter såsom självrisker och för delplaceringar eller samförsäkring.

text: Riktlinje 22 – Icke-ersättningsavtal och basrisk

text: 1.45. Företag bör inte tillämpa icke-ersättningsavtal enligt standardformeln, såvida det inte kan bevisas att nivån på basrisken inte är väsentlig på grund av definitionen av scenariot.

text: Riktlinje 23 – Tillämpning av aggregerade avtal och skyddet mot clash-covers

text: 1.46. Företagen bör överväga på vilken nivå man ska tillämpa de aggregerade återförsäkringsavtalen inom beräkningen av SCR för katastrofskadeförsäkring. Valet bör styras av innehållet i riskreduceringsmekanismen och där återförsäkringsersättning förväntas om bruttohändelsen skulle inträffa. 1.47. Där företagen skattar återvinningar av belopp som täcks av återförsäkringar från Clash-avtal bör de visa för tillsynsmyndigheten att avtalen skulle utlösas av katastrofhändelserna som definieras i standardformeln. 1.48. Företagen bör se till att ingen dubbelräkning av återförsäkringsersättningar inträffar, och måste kunna förklara och visa logiken i ansökan till sina tillsynsmyndigheter.

text: Riktlinje 24 – Behandling av delade återförsäkringsskydd

text: 1.49. Där delade återförsäkringsskydd finns, bör företaget följa principerna i riktlinje 32.

text: Riktlinje 25 – Behandling av resultat från lägre aggregeringsnivåer

text: 1.50. Företagen bör skilja mellan återställningskostnader och belopp som kan återvinnas enligt återförsäkringsavtal vid aggregerande av SCR över

text: undergrupperna för katastrofrisk vid skadeförsäkring. Om återförsäkringen på en viss nivå inte gäller för detta kombinerade belopp, kommer det att bli nödvändigt att dela upp kostnaderna enligt vad som är lämpligt. I detta fall bör spridningsmetoden användas.

text: Riktlinje 26 – Behandling av andra avtal som inte anges här

text: 1.51. Företagen bör tillämpa de principer som ingår i riktlinjerna ovan för andra återförsäkringsavtal eller funktioner som inte uttryckligen behandlas här.

text: Avsnitt V: Återaggregera nettoförluster

text: Riktlinje 27 – Återaggregera nettoförluster för att härleda SCR för katastrofrisker för företaget

text: 1.52. Om företag har tilldelat en diversifierad bruttoförlust till en mer detaljerad nivå (dvs. ”bruttohändelse”) för att kunna skatta sitt belopp som kan återvinnas, bör företagen lägga ihop nettokomponenterna för att härleda SCR. 1.53. Om företag har SCR-utdata från olika nivåer i beräkningen, bör de kombinera nettokomponenterna för att härleda skadeförsäkringens katastrof-SCR. 1.54. I teknisk bilaga I beskrivs hur man kan tillämpa denna riktlinje.

text: Avsnitt VI: Dokumentation och validering

text: Riktlinje 28 – Dokumentation och validering av valda katastrofhändelser

text: 1.55. För undergrupperna ”Andra” för katastrofrisk vid skadeförsäkring bör företag förklara de valda katastrofhändelserna för tillsynsmyndigheten under redogörelsen för verksamheten enligt artikel 309.5 a i genomförandeåtgärderna. Förklaringen bör innehålla uppgifter om de viktigaste beslutspunkterna, diskussion av alternativ som kan väljas för dessa viktiga beslutspunkter och motiveringen för de slutliga valen. 1.56. Företagen bör även inkludera uppgifter om eventuella svårigheter som har skett internt för att utforma lämpliga katastrofhändelser inom deras dokumentation.

text: Riktlinje 29 – Dokumentation av uppdelningsmetodik

text: 1.57. Företagen bör dokumentera uppdelningsmekanismen som används för att tillämpa återförsäkringsprogrammet per undergrupp. Detta bör omfatta den logiska grunden för den valda strategin, diskussion om möjliga alternativ där flera rimliga metoder finns tillgängliga och de beräkningar som gjorts för att uppnå den uppdelning.

text: Riktlinje 30 – Dokumentation av förfaranden för nettning och återaggregering

text: 1.58. Företagen bör dokumentera processen som används för att netta bruttohändelsen. Detta inkluderar en beskrivning av a) företagets återförsäkringsprogram, b) nettningsberäkningarna, c) uppgifter om fördelningen av eventuella återvinningar för relevanta

text: försäkringsundergrupper, d) uppgifter om hur återaggregering för att härleda SCRnlCAT utfördes. 1.59. Företagen bör också visa i sin dokumentation att det inte antagits någon dubbelräkning av återförsäkringsersättningar. 1.60. Om företag har antagit justerbara premiumfunktioner (t.ex. mottagna och lämnade återställandepremier), bör dokumentationen motivera metodiken och antagandena som används för att härleda dessa.

text: Avsnitt VII: Särskilda överväganden för enskilda företag som ingår i grupper

text: Riktlinje 31 – Behandling av interna återförsäkringsarrangemang

text: 1.61. För enskilda företag bör företaget behandla arrangemangen för avgivna återförsäkringar som kan finnas hos andra gruppföretag (”intern återförsäkring”) på samma sätt som de skulle behandla arrangemangen med en extern tredje part.

text: Riktlinje 32 – Skattning av återförsäkringsåtervinning som förfaller till ett enskilt företag med avseende på ett återförsäkringsavtal på gruppnivå för kumul

text: 1.62. Vid skattning av återförsäkringsåtervinning enligt ett aggregerat återförsäkringsavtal (dvs. ett avtal som skyddar mot ackumulerade aggregerade förluster från flera gruppföretag) bör varje enskilt företag separat följa stegen nedan: a) Bestämma 1 på 200 års katastrofförlust brutto för det enskilda företaget. b) Bestämma 1 på 200 års katastrofförlust brutto för gruppen. c) Skatta beloppen som kan återvinnas enligt återförsäkringen på återförsäkringsavtalet för gruppen. d) Tilldela beloppen som kan återvinnas enligt återförsäkringen där sådana finns, annars uskatta beloppen som kan återvinnas enligt återförsäkringen som förfaller till det enskilda företaget som kvoten mellan bruttoförluster (a)/(b) multiplicerat med det belopp som beräknades i (c).

text: Riktlinje 33 – Skattning av återförsäkringsåtervinning som förfaller till ett enskilt företag med avseende på ett återförsäkringsavtal på gruppnivå för katastrofhändelser

text: 1.63. Vid skattning av återförsäkringsåtervinning som beror på ett särskilt riskavtal (dvs. ett avtal som skyddar mot specifika risker) bör enskilda företag följa stegen nedan: a) Ta reda på om den specifika risken/riskerna som utlöser 1 på 200årsförlusten för det enskilda företaget är densamma som den (de) specifika risken(erna) som utlöser 1 på 200-årsförlusten på gruppnivå. b) Om det finns en viss överlappning, skatta återförsäkringsåtervinning som förfaller till det enskilda företaget på grund av återförsäkringsavtalet på gruppnivå.

text: Avsnitt VIII: Fördelning av försäkringsavtal till ansvarsriskgrupper för undergruppen för ansvarskatastrofrisker orsakade av människan

text: Riktlinje 34 – Ansvarsriskgrupp 1

text: 1.64. Företagen bör, för ansvarsriskgrupp 1 som anges i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, inkludera försäkringsavtalen för ansvarsförsäkring för professionellt tjänstefel som ger täckning till yrkesverksamma utövare mot potentiella skadeståndskrav för ansvar. 1.65. Företag bör i denna riskgrupp inkludera en rad ansvarsprodukter, däribland a) ansvarsförsäkring för medicinsk felbehandling, inklusive vad gäller specialist- eller allmänläkare, sjukhus och andra vårdgivare när de bär ansvar för medicinsk felbehandling, b) fel och utelämnanden (E&O) eller ansvarsförsäkring eller avtal för annan felbehandling, där det finns en tredje part till vilken den försäkrade är skyldig att tillhandahålla vård, c) täckning för misslyckandet att fullgöra och tillhörande ekonomiska förluster till följd av de tjänster som tillhandahålls av ett företag, d) täckning för garantibrott eller immaterialrätt, e) täckning för ansvar för alla kroppsskador eller egendomsskador (oavsett materiell eller ekonomisk) och försäkringarna för associerade skador och försvarskostnader till följd av fel eller försummelse av en professionell utövare under sin aktivitet.

text: Riktlinje 35 – Ansvarsriskgrupp 2

text: 1.66. Företagen bör, för ansvarsriskgrupp 2 som anges i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, inkludera försäkringsavtalen för arbetsgivaransvar, som täcker ansvaret som kan åläggas en arbetsgivare om en anställd skadas under sitt arbete. 1.67. Företag bör i denna riskgrupp inkludera förpliktelser som täcker a) tillhandahållandet av förebyggande eller botande medicinsk behandling eller vård som gäller arbetsolycksfall, arbetsskada eller yrkessjukdomar, b) ekonomisk ersättning för sådan behandling, c) ekonomisk ersättning för arbetsolycksfall, arbetsskada eller yrkessjukdomar.

text: Riktlinje 36 – Ansvarsriskgrupp 3

text: 1.68. Företagen bör, för ansvarsriskgrupp 3 som anges i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, inkludera försäkringsavtalen för styrelseledamöter och ledande befattningshavares ansvarsförsäkring som ger täckning för ansvars- och försvarskostnader till styrelseledamöter och ledande befattningshavare i ett företag, eller till organisationer själva, i den händelse de drabbas av förluster till följd av en rättsprocess för påstådda olagliga handlingar, samtidigt som de agerade i egenskap av styrelseledamöter och ledande befattningshavare för organisationen, däribland täckning av

text: kostnaderna för försvar som följer av brott och reglerande utredningar och/eller rättegångar. 1.69. Företag bör i denna riskgrupp inkludera avtalen för ledningens ansvar och anställdas praxisansvar.

text: Riktlinje 37 – Ansvarsriskgrupp 4

text: 1.70. Företagen bör, för ansvarsriskgrupp 4 som anges i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, inkludera avtalen som omfattar alla skulder som härrör från vårdslöshet och/eller försummelser som leder till kroppsskada och/eller skada på egendom hos tredje parter, andra än a) de som ingår i ansvarsförsäkring för motorfordon och sjöfart, luftfart och transport, b) de som ingår i ansvarsriskgrupperna 1,2,3 och 5 i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, c) täckning för ansvar mot tredje part till enskilda hushåll, individer i egenskap av privatperson (även när de är på jakt), hantverkare eller konsthantverkare som är egenföretagare, d) täckning för ansvar mot tredje part som täcker skador som orsakats av husdjur.

text: Riktlinje 38 – Ansvarsriskgrupp 5

text: 1.71. Företagen bör, för ansvarsriskgrupp 5 som anges i bilaga XI i genomförandeåtgärderna, inkludera icke-proportionella återförsäkringsavtal för alla ansvarsriskgrupper som definieras i den bilagan.

text: Riktlinje 39 – Allokering och uppdelning

text: 1.72. Om försäkring eller proportionell återförsäkring för ansvar säljs på en paketerad basis, inklusive skydd som faller inom mer än en av de ovanstående riskgrupperna, bör företagen dela upp och fördela premierna för varje skydd till den lämpligaste riskgruppen för det skyddet. 1.73. Företag bör kunna ge stödjande bevis och logisk grund för en sådan fördelning. 1.74. Företagen bör tillämpa proportionalitetsöverväganden vid tillämpning av vägledningar för uppdelning ovan.

text: Avsnitt IX – Särskilda överväganden för beräkningar på gruppnivå

text: Riktlinje 40 – Bedömning av återförsäkring

text: 1.75. När den gruppinterna återförsäkringen gäller till förmån för någon av ett företags externa återförsäkringar bör företaget med ägarintresse ”bedöma” den interna återförsäkringen på plats för att beräkna effekterna av den externa återförsäkringen.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.76. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. Behöriga myndigheter ska i enlighet med artikel 16.3 i Eiopa-

text: förordningen med alla tillgängliga medel söka följa dessa riktlinjer och rekommendationer. 1.77. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt regelverk och tillsynssystem på ett lämpligt sätt. 1.78. De behöriga myndigheterna ska bekräfta för Eiopa huruvida de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, och ange orsaker till bristande efterlevnad, inom två månader efter utfärdandet av de översatta versionerna. 1.79. I avsaknad av ett svar inom denna tidsfrist, kommer de behöriga myndigheterna att betraktas som att de inte uppfyller kraven på rapportering och redovisas enligt denna bedömning.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.80. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.

text: Teknisk bilaga I: bearbetning av uppdelnings- eller återaggregeringsmetoder

text: I denna bilaga beskrivs hur man tillämpar avsnitt V och mer allmänt hur uppdelnings/återaggregeringsmetoder fungerar för att tillämpa en relevant och konsistent strategi för de olika återförsäkringsskydden inom undergruppen för katastrofrisk vid skadeförsäkring. Två metoder visas och företaget kommer att behöva fastställa vilken av dessa som lämpar sig bäst

text: Principen bakom metod 0:

text: Vid beräkning av återförsäkringsåtervinningar från aggregerade skydd med hjälp av metod 0, tillämpar företaget det gemensamma skyddet på utdata från varje undergrupp var för sig och garanterar att de tagna återförsäkringsåtervinningarna är inom avtalets gränser.

text: Principen bakom metod 1:

text: Vid beräkning av återförsäkringsåtervinningar från aggregerade skydd med hjälp av metod 1, bör företagen identifiera den mest detaljerade komponenten (eller tidigaste gemensamma stamformen) inom flödesschemat för teckningsrisk vid skadeförsäkring som omfattar de relevanta undergrupperna. a) För ett aggregerat skydd mot vind- och hagelförluster, skulle denna komponent vara Nat Cat. b) För ett aggregerat skydd mot vind- och motorförluster, skulle denna komponent vara NL Cat. Nästa steg är att räkna ut den diversifierade bruttoförlusten för denna komponent eller gemensamma stamform och sedan fördela tillbaka till mer detaljerade komponenter, för att tillämpa det aggregerade skyddet. De resulterande komponenterna kombineras sedan för att beräkna SCRNL cat.

text: 1) Storm – återförsäkring på lands(/region)nivå – EES

text: a) Beräkna diversifierad bruttoförlust på EES-nivå med hänsyn till diversifieringseffekter mellan länder/regioner. b) Fördela tillbaka (uppdelning enligt GL 7) till landsnivå inom EES (bruttoland men EES-diversifierat). c) Applicera återförsäkringsskyddet på landsnivå på diversifierat EES-lands bruttoförlust. d) Lägg upp diversifierade nettolandskomponenter för att få SCRvind netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå.

text: 2) Storm (EES och icke-EES) – återförsäkring på land/regionnivå för EES och icke-EES och aggregerat återförsäkringsskydd (alla territorier)

text: a) Stegen i (1) för återförsäkringsskyddet på landsnivå inom EES.

text: b) Stegen i (1) för återförsäkringsskyddet på landsnivå inom icke-EES (ersätter icke-EES för EES och ersätter GL8 för GL7). c) Beräkna den diversifierade bruttoförlusten på stormsrisksnivå (netto av återförsäkringsskydd på landsnivå och med hänsyn till diversifieringseffekter mellan EES och icke-EES). d) Tillämpa aggregerat återförsäkringsskydd för EES och icke-EES för att erhålla netto SCRvind (netto av återförsäkringsskydd både på landsnivå och EES/ icke-EES).

text: 3) Storm – återförsäkring på nationell nivå följt av aggregerad

text: återförsäkring för storm och hagel.

text: Det skulle normalt förväntas att metoden nedan används för det gemensamma vind-hagelskyddet.

text: Metod 1

text: a) Följ stegen i (2) (stegen i (1) är tillräckliga om inget aggregerat skydd för EES/icke-EES finns) för storm och hagel separat för att få netto SCRvind och netto SCRhagel (netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå). b) Beräkna den diversifierade förlusten på Nat Cat-nivå (netto av skyddet på landsnivå med hänsyn till diversifieringseffekterna mellan alla Nat Catundergrupper utom den för aggregerat återförsäkringsskydd. c) Fördela tillbaka till vind- och hagelundergrupperna (troligen utspritt) för att erhålla SCRvind* och SCRhagel* (netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå, men Nat Cat-diversifierat). (d) Tillämpa det aggregerade återförsäkringsskyddet över netto SCRvind* och netto SCRhagel* för att erhålla netto SCRvindhagel (netto av återförsäkringsskydd för storm och hagel, både på landsnivå och aggregerat). (e) Addera netto SCRvindhagel + netto SCR jordskalv + netto SCRöversvämning + netto SCRjordskred för att få netto SCRnatcat (netto av återförsäkringsskydd för storm och hagel både på landsnivå och aggregerat).

text: Metod 0 – (förväntas inte att användas, men en beskrivning av metoden visas nedan):

text: a) Följ stegen i (2) för storm och hagel separat för att få netto SCRvind och netto SCRhagel. b) Tillämpa det gemensamma skyddet separat för undergrupperna vind och hagel, c) Diversifiera alla undergrupper för naturkatastrofer för att generera netto SCRnatcat. d) Kontrollera att netto SCRnatcat inte genererar återvinningar på det gemensamma återförsäkringsskyddet som är större än de högsta tillåtna. e) Om så är fallet, måste metod 1 användas.

text: 4) Återförsäkringar på landsnivå för storm och riskspecifikt för motor,

text: följda av aggregerade skyddet för storm och trafikförsäkring.

text: Som ovan, skulle vi förvänta att metod 1 används.

text: Metod 1

text: a) Stormsstegen i (2) (stegen i (1) är tillräckliga om inget aggregerat EES/icke- EES-skydd finns) för att få netto SCRvind (netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå). b) Tillämpa återförsäkringsskyddet för trafikförsäkring för att få SCRmotor (netto av riskspecifika återförsäkringsskydd). c) Beräkna den diversifierade förlusten på SCRnatcat och nivån på SCRorsakad av människa (netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå inom storm och netto av riskspecifika trafikförsäkrings återförsäkringsskydd) genom att använda utdata från andra undergrupper av SCRnatcat och SCRorsakad av människa . d) Beräkna den diversifierade förlusten på SCRcat-nivå med hänsyn till diversifieringseffekter mellan SCRnatcat och SCRorsakad av människa (netto av återförsäkringsskyddet på landsnivå och det motorriskspecifika återförsäkringsskyddet men brutto av det aggregerade återförsäkringsskyddet för storm och motor) och fördela tillbaka (uppdelning med spridningsmetoden) till SCRnatcat* och SCRorsakad av människa* och tillbaka igen till SCRvind * och SCRmotor * (netto av storm på landsnivå och återförsäkringen för trafikförsäkring men SCRcat diversifierat). e) Tillämpa det aggregerade återförsäkringsskyddet för storm och trafikförsäkring för att få netto SCRvindmotor. f) SCRcat (efter aggregerat skydd) = SCR cat (före aggregerat skydd) - SCRvind - SCRmotor + netto SCR vindmotor (efter aggregerat skydd) .

text: Frågor för samråd

text: Förutom att ge synpunkter på varje riktlinje skulle Eiopa vilja förstå: Q1: Är exemplen för utförande av återaggregering tillräckligt tydliga? Q2: Finns det ytterligare frågor, som inte omfattas av riktlinjerna, där företagen vill få vägledning? Q3: Är riktlinjerna själva tillräckligt tydliga, och om inte, var skulle företagen vilja få mer klarhet?


text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155 3 ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on the treatment of market and counterparty risk exposures in the standard formula

text: EIOPA-BoS-14/174 SV

text: Riktlinjer för behandling av marknadsoch motpartsriskexponeringar i standardformeln

text: Inledning

text: 1.1. I enlighet med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (nedan ”Eiopaförordningen”) ( ) utfärdar Eiopa riktlinjer för behandling av marknads- och motpartsriskexponeringar i standardformeln. 1.2. Dessa riktlinjer hänvisar till artikel

text: och

text: i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (nedan ”Solvens 2 3 II”) ( ) och även till artiklarna 164–202 i genomförandeåtgärderna( ). 1.3. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4. Dessa riktlinjer syftar till att underlätta konvergens av praxisen i medlemsstaterna och stödja företagen i tillämpningen av marknads- och motpartsriskmodulerna i standardformeln. 1.5. För dessa riktlinjer har följande definition formulerats: - ”Kort aktieposition”: en kort position avseende kapital till följd av en kort försäljning enligt punkt 1.b i

text: artikel 2 i förordning (EU) 236/2012

text: . 1.6. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.7. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Ersättningar till anställda

text: 1.8. Om skulder för ersättningar till anställda redovisas i enlighet med kapitel II i genomförandeåtgärderna, bör företaget ta hänsyn till dessa vid beräkningen av kapitalkraven för modulerna för motpartsrisk och marknadsrisk. I samband med detta bör företaget ta hänsyn till typen av ersättningar och, i förekommande fall, typ av avtal med tjänstepensionsinstitut enligt definitionen i direktiv

text: , eller något annat försäkrings- eller återförsäkringsföretag som tillhandahåller sådana tjänster. 1.9. Om förvaltningen av de tillgångar som motsvarar skulderna för ersättningar till anställda har lagts ut, bör företag med en sponsorroll beakta dem vid beräkningen av kapitalkravet för riskmodulerna för motpartsrisk som tillhandahålls, och de är ansvariga för alla värdeminskningar för dessa tillgångar.

text: Riktlinje 2 – Köpoptioners inverkan på durationen

text: 1.10. Vid bestämning av durationen på obligationer och lån med köpoptioner bör företag ta hänsyn till att de inte kan lösas in av låntagaren i händelse av att dess kreditvärdighet försämras, kreditspread ökar ut eller räntor ökar.

text: Riktlinje 3 – Genomsnittlig duration för den durationsbaserade undergruppen aktiekurs

text: 1.11. Företag bör tolka den genomsnittliga durationen som anges i

text: artikel 304.1 b

text: iii i Solvens II-direktivet som durationen av de aggregerade kassaflödena för skulderna.

text: Riktlinje 4 – Undergruppen för ränterisk

text: 1.12. Företag bör inkludera alla räntekänsliga tillgångar och skulder i beräkningen av kapitalkravet för undergruppen ränterisk. 1.13. Den försäkringstekniska avsättningen bör omräknas enligt scenarier med hjälp av strukturen för löptider med riskfri ränta efter chocken, som bestäms genom att stressa den grundläggande strukturen för löptider med riskfri ränta och lägga till matchningsjusteringen, volatilitetsjusteringen eller övergångsåtgärden på den riskfria räntan enligt artikel 308 c i Solvens II-direktivet, om tillämpligt. 1.14. Tillgångarnas värde ska räknas om enligt scenarier genom att enbart stressa den grundläggande strukturen för löptider med riskfri ränta, och eventuella spreadar över den grundläggande strukturen för löptider med riskfri ränta bör förbli oförändrade. Det kan handla om att använda en mark-to-model-värdering för att bestämma värdet på tillgångarna under stress. 1.15. Försäkrings- och återförsäkringsföretag bör säkerställa att tillgångarnas värden som erhållits genom att använda en mark-to-model-värdering innan stresserna är förenliga med de noterade marknadspriserna på relevanta tillgångar på aktiva marknader.

text: Riktlinje 5 –Placeringar med kapital- och skuldinstrumentsegenskaper

text: 1.16. Om tillgångarna uppvisar särdrag för skuld och kapitalinstrument bör företaget ta hänsyn till båda dessa särdrag när de avgör vilken standardformel undergrupperna för risk bör använda. 1.17. Vid fastställande av vilken standardformel undergrupperna för risk ska använda bör företag överväga den ekonomiska innebörden av tillgången. 1.18. Om tillgången kan anses vara sammansatt av diskreta komponenter bör företaget vid behov tillämpa relevanta stressar på var och en av dessa komponenter för sig. 1.19. Om det inte är möjligt att betrakta tillgången som sammansatt av separata komponenter bör företag basera valet av riskundergrupp inom standardformeln på om tillgång- eller skuldsärdragen är dominerande i ekonomisk mening.

text: Riktlinje 6 – Korta aktiepositioner

text: 1.20. Om företag innehar korta aktiepositioner bör dessa användas för att kvitta långa aktiepositioner i beräkningen av kapitalkravet för aktierisk, men endast under förutsättning att kraven i artiklarna 208-215 i genomförandeåtgärderna är uppfyllda. 1.21. Företag bör ignorera alla andra korta aktiepositioner (resterande korta aktiepositioner) i beräkningen av kapitalkravet för aktierisk. 1.22. De resterande korta aktiepositionerna bör inte anses öka i värde genom att stressar tillämpas på aktier.

text: Riktlinje 7 – Undergruppen för koncentrationsrisk inom marknadsrisk

text: 1.23. Utan att det påverkar

text: artikel 187.3

text: andra delen i genomförandeåtgärderna, bör företag inte tilldela en riskfaktor på 0 % till investeringar i företag som ägs av motparter som ingår i förteckningen i artikel 187.3 i genomförandeåtgärderna.

text: Riktlinje 8 – Utlåning av värdepapper och liknande avtal

text: 1.24. Vid fastställandet av kapitalkraven för utlåning och inlåning av värdepapper och repa eller omvänd repa, inklusive likviditetsswappar, bör företagen följa erkännandet av de utbytta objekten i Solvens II-balansräkningen. De bör också ta hänsyn till avtalsvillkor och risker som härrör från transaktionen eller avtalet. 1.25. Om den utlånade tillgången finns kvar i balansräkningen och den inlånade tillgången inte redovisas bör företag (a) tillämpa relevanta undergrupper för marknadsrisken på den utlånade tillgången, (b) inkludera den utlånade tillgången i beräkningen av kapitalkravet för motpartsrisk på typ 1-exponeringar, med hänsyn till riskreduceringen som den mottagna tillgången ger om den erkänns som säkerhet, i enlighet med kraven i artikel 214 i genomförandeåtgärderna. 1.26. Om den mottagna tillgången redovisas och den utlånade tillgången inte finns kvar i balansräkningen bör företag (a) tillämpa relevanta undergrupper för marknadsrisken på den inlånade tillgången, (b) ta hänsyn till den utlånade tillgången i beräkningen av kapitalkravet för motpartsrisk på typ 1-exponeringar, som baseras på balansvärdet av den utlånade tillgången vid tidpunkten för utbytet, om avtalsvillkoren och de rättsliga bestämmelserna i fråga om en insolvens för låntagaren ger upphov till en risk för att den utlånade tillgången inte återlämnas trots att den mottagna tillgången har återlämnats. 1.27. Om den utlånade tillgången och den inlånade tillgången medges i Solvens IIbalansräkningen bör företag

text: (a) tillämpa relevanta undergrupper för marknadsrisken på den utlånade tillgången och inlånade tillgången, (b) inkludera den utlånade tillgången i beräkningen av kapitalkravet för motpartsrisk på typ 1-exponeringar, med beaktande av riskreduceringen som den inlånade tillgången ger om den erkänns som säkerhet i enlighet med de krav som anges i artikel 214 i genomförandeåtgärderna, (c) inkludera skulder i sin balansräkning som följer av utlåningsarrangemanget i beräkningen av kapitalkravet för undergruppen för ränterisk.

text: Riktlinje 9 – Engagemang som kan skapa betalningsåtaganden

text: 1.28. I enlighet med artikel 189.2 e i genomförandeåtgärderna bör kapitalkravet för typ 1-exponeringar i motpartsrisken tillämpas på juridiskt bindande åtaganden som ett företag har tillhandahållit eller arrangerat. 1.29. När inget nominellt värde nämns uttryckligen i arrangemanget för åtaganden, bör företagen fastställa motsvarande förlust vid fallissemang, enligt artikel 192.5 i genomförandeåtgärderna, på grundval av ett skattat nominellt belopp. 1.30. Det skattade nominella värdet är det högsta belopp som förväntas betalas i händelse av en kredithändelse hos motparten.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.31. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. Behöriga myndigheter ska i enlighet med artikel 16.3 i Eiopaförordningen med alla tillgängliga medel söka följa dessa riktlinjer och rekommendationer. 1.32. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt regelverk och sin tillsynsprocess på ett lämpligt sätt. 1.33. De behöriga myndigheterna ska meddela Eiopa att de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, eller i annat fall ange skälen till att de inte följer dem, inom två månader från det att de översatta versionerna har offentliggjorts. 1.34. Om Eiopa inte har fått något meddelande från en myndighet inom denna tidsfrist kommer denna myndighet att anses bryta mot bestämmelserna och rapporteras i enlighet med det.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.35. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.


text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155 3 ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on application of the life underwriting risk module

text: EIOPA-BoS-14/175 SV

text: Riktlinjer för tillämpning av modulen teckningsrisk vid livförsäkring

text: Inledning

text: 1.1. I enlighet med

text: artikel 16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (nedan ”Eiopa-förordningen”)( ), utfärdar Eiopa riktlinjer om tillämpningen av modulen teckningsrisk vid livförsäkring. 1.2. Dessa riktlinjer hänvisar till

text: artikel 105.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009

text: om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (nedan ”Solvens II”)( ) och även till artiklarna 137, 138 och 139 i genomförandeåtgärderna( ). 1.3. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.4. Dessa riktlinjer syftar till att underlätta konvergerande praxis i medlemsstaterna och hjälpa företag i beräkningen av deras kapitalkrav för teckningsrisken för livförsäkring enligt Solvens II. 1.5. Dessa riktlinjer omfattar vägledning om vilka parametrar som bör utsättas för chocker (omedelbara permanenta ändringar) för att beräkna kapitalkravet för modulen teckningsrisk för livförsäkring som avses i artikel 105.3 i Solvens II. De fokuserar på a) undergruppen dödsfallsrisk som avses i artikel 105.3 a i Solvens II och i artikel 137 i genomförandeåtgärderna, b) undergruppen livsfallsrisk som avses i artikel 105.3 b i Solvens II och i artikel 138 i genomförandeåtgärderna, c) undergruppen invaliditets- och sjukrisk som avses i artikel 105.3 c i Solvens II och i artikel 139 i genomförandeåtgärderna. 1.6. Riktlinje 5 ger vägledning om hur företagen bör beräkna kapitalkravet för invaliditets- och sjukrisk i händelse av ett avtal som möjliggör flera invaliditetstillstånd. Den syftar till att stödja företag i att rätt identifiera vilka övergångsparametrar som måste användas för beräkning av försäkringstekniska avsättningar under stress. 1.7. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.8. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Ökning av dödligheten

text: 1.9. Företagen bör tillämpa den ökning av dödligheten som anges i artikel 137 i genomförandeåtgärderna oavsett tidsenheten för parametern (per år, per månad etc.) och när den ökade dödligheten leder till en ökning av de

text: försäkringstekniska avsättningarna utan riskmarginalen. Efter ökning bör parametern inte överstiga ett värde av 1.

text: Riktlinje 2 – Minskning av dödligheten

text: 1.10. Företagen bör tillämpa den minskning av dödligheten som anges i artikel 138 i genomförandeåtgärderna oavsett tidsenheten för parametern (per år, per månad etc.) och när den minskade dödligheten leder till en ökning av de försäkringstekniska avsättningarna utan riskmarginalen.

text: Riktlinje 3 – Ökning av inledande invaliditets- och sjukligheten

text: 1.11. Företagen bör tillämpa den ökning av invaliditets- och sjukligheten som avses i artikel 139 a och b i genomförandeåtgärderna, oavsett tidsenheten för parametern (per år, per månad etc.) Efter ökning bör parametern inte överstiga ett värde av 1.

text: Riktlinje 4 – Minskning av avvecklingsgraden för invaliditet och sjuklighet

text: 1.12. Företagen bör tillämpa den minskning av avvecklingsgraden för invaliditet och sjuklighet som anges i artikel 139 c i genomförandeåtgärderna, oavsett tidsenheten för parametern (per år, per månad etc.) 1.13. Oavsett ovanstående punkt, bör företagen inte tillämpa minskningen på avvecklingsgrader, som endast avspeglar det faktum att förmånsbetalningarna slutar efter ett avtals bestämda tid.

text: Riktlinje 5 – Garantier för multitillstånd

text: 1.14. När parametrar för övergång mellan olika hälsotillstånd tas med i beräkningen av försäkringstekniska avsättningar, bör företag betrakta alla parametrar för övergång från ett tillstånd till ett allvarligare tillstånd som invaliditets- och sjuklighetsparametrar samt alla parametrar för övergång från ett tillstånd till ett mindre allvarligt tillstånd (inklusive tillståndet ”frisk”) som avvecklingsgrad för invaliditet och sjuklighet för att beräkna kapitalkravet för invaliditets- och sjukrisk som anges i artikel 139 i genomförandeåtgärderna, oavsett aktuell status för försäkringstagaren för vilken en försäkringsteknisk avsättning beräknas. 1.15. Endast persistensgraden bör justeras så att summan av övergångsparametrarna från ett tillstånd till ett annat fortfarande uppgår till 1 efter ändringen.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.16. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. I enlighet med artikel 16.3 i Eiopa-förordningen, ska behöriga myndigheter och finansinstitut med alla tillgängliga medel söka följa riktlinjerna och rekommendationerna. 1.17. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt regelverk och tillsynssystem på ett lämpligt sätt.

text: 1.18. De behöriga myndigheterna ska bekräfta för Eiopa huruvida de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, och ange orsaker till bristande efterlevnad, inom två månader efter utfärdandet av de översatta versionerna. 1.19. I avsaknad av ett svar inom denna tidsfrist, kommer de behöriga myndigheterna att betraktas som att de inte uppfyller kraven på rapportering och redovisas enligt denna bedömning.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.20. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.


text: EIOPA – Westhafen Tower, Westhafenplatz 1 - 60327 Frankfurt – Germany - Tel. + 49 69-951119-20; Fax. + 49 69-951119-19; email: info@eiopa.europa.eu site: https://eiopa.europa.eu/

text: ( ) EUT L 331, 15.12.2010, s. 48–83 ( ) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1–155 3 ( ) EUT L 12, 17.01.2015, s. 1–797

title: Guidelines on health catastrophe risk sub-module

text: EIOPA-BoS-14/176 SV

text: Riktlinjer för undergruppen katastrofrisk vid sjukförsäkring

text: Inledning

text: 1.1. I enlighet med

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (”Eiopa-förordningen”)( ), har Eiopa utarbetat riktlinjer om undergruppen katastrofrisk vid sjukförsäkring. Dessa riktlinjer avser

text: artikel 105.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009

text: om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (”Solvens II”) ( ) och även till artiklarna

text: och bilaga VI i genomförandeåtgärderna( ). 1.2. Riktlinjerna riktar sig till tillsynsmyndigheter enligt Solvens II. 1.3. Dessa riktlinjer syftar till att underlätta konvergerande praxis i medlemsstaterna och att hjälpa företag att på lämpligt sätt identifiera och beräkna de kvantiteter som ingår i beräkningen av kapitalkravet för katastrofrisk vid sjukförsäkring i olika möjliga fall och situationer. 1.4. Beräkningarna för fastställande av kapitalkravet för undergruppen för katastrofrisk vid sjukförsäkring bör överensstämma med utformningen och kalibreringen av de underliggande scenarierna. 1.5. Försäkrings- och återförsäkringsföretag kan råka bli utsatta för olika situationer, beroende på egenskaperna hos deras produkter och nationell lagstiftning. 1.6. För dessa riktlinjer har följande definition tagits fram: - ”Enstaka anspråk” betyder en fordran efter förekomsten av en viss händelse som påverkar en identifierad försäkrad person. 1.7. Termer som inte definieras i dessa riktlinjer har den betydelse som definieras i de rättsakter som anges i inledningen. 1.8. Riktlinjerna ska tillämpas från och med den 1 april 2015.

text: Riktlinje 1 – Allmänna bestämmelser för beräkning av kapitalkravet för katastrofrisk vid sjukförsäkring

text: 1.9. Om det är nödvändigt att fastställa orsaken till ett katastrofscenario i beräkningarna av kapitalkraven för undergruppen katastrofrisk vid sjukförsäkring, och de effekter som beskrivs i scenarierna kan ha olika orsaker, bör företagen i beräkningen använda den orsak som resulterar i den högsta förlusten av primärkapital. I synnerhet bör företagen inte utesluta scenariot där vissa potentiella orsaker till katastrofscenariot är uteslutna genom försäkringsavtalets villkor och bestämmelser (t.ex. terrorism).

text: Riktlinje 2 – Beräkning av försäkringsbeloppet för dödsfall till följd av olycka

text: 1.10. Om ett försäkringsavtal ger förmåner vid dödsfall, oavsett orsak, samt ytterligare förmåner vid dödsfall som orsakats av en olycka, bör företagen bara ta med de ytterligare förmånerna vid beräkningen av värdet av de förmåner som avses i

text: artikel 161.3 b

text: och artikel 162.4 c i genomförandeåtgärderna, förutsatt att följande villkor är uppfyllda: (a) förmånerna har varit åtskilda, (b) riskerna som gäller förmåner i händelse av dödsfall, oavsett orsak, är korrekt uppfångade i modulen teckningsrisk vid livförsäkring. 1.11. Om ytterligare återkommande förmånsbetalningar tillhandahålls i händelse av dödsfall som orsakades av en olycka, bör företagen basera beräkningen av värdet av de förmåner som betalas på bästa skattningsparametrar (dödlighetstabellen och kurvan för diskonteringsränta) med hänsyn till relevanta demografiska egenskaper. Företagen bör också återspegla i beräkningen den avtalsenliga durationen för de återkommande förmånsbetalningarna. 1.12. Om inga eller otillräckliga demografiska data finns, bör företagen använda realistiska antaganden om demografiska parametrar baserade på offentlig eller intern statistik i beräkningen av förmånsvärdet. Företagen bör kunna motivera dessa antaganden på ett tillfredsställande sätt för tillsynsmyndigheten. 1.13. Vid beräkning av förmånsvärdet bör företagen redovisa förväntade ökningar i mängden av återkommande förmånsutbetalningar och kostnader för skadereglering.

text: Riktlinje 3 – Beräkning av försäkringsbeloppet för förmåner vid bestående invaliditet

text: 1.14. Där förmåner för invaliditet kan betalas antingen som en engångsbetalning eller som återkommande betalningar, bör företagen följa en strategi i tre steg för att fastställa värdet på de förmåner som avses i

text: artikel 161.3 b

text: och artikel 162.4 c i genomförandeåtgärderna: (a) Steg 1: fastställande av den förväntade andelen av förmånsbetalningar i form av en engångsbetalning. (b) Steg 2: fastställande, för varje försäkrad person, av förmånerna i fallet med en engångsbetalning och den bästa skattningen av återkommande förmåner. (c) Steg 3: beräkning av genomsnittet mellan de två värdena som fastställdes i steg 2 viktat med andelen som beräknades i steg 1. 1.15. Oavsett stycke 1 i denna riktlinje bör företaget, när valet mellan en engångsbetalning och återkommande betalningar avgörs av förmånstagaren, använda det högsta av de två värdena i stället för det viktade genomsnittet. 1.16. Företagen bör motivera de antaganden som ligger till grund för beräkningen av den andel som avses i stycke 1. Om företag inte kan motivera beräkningen av

text: andelen på ett tillfredsställande sätt för tillsynsmyndigheten, bör de beräkna förmånsvärdet som det maximala mellan engångsbetalningen och den bästa skattningen av återkommande förmåner. 1.17. Om beloppet för förmånsbetalningar vid invaliditet beror på graden av funktionshinder hos skadade personer, bör företagen beräkna förmånsvärdet för alla personer på följande sätt: (a) Härleda en fördelning av invaliditetsgraden bland skadade. (b) Beräkna ersättningsanspråken som hör till varje invaliditetsgrad. (c) Tillämpa fördelningen av invaliditetsgrader på tillhörande ersättningsanspråk i enlighet därmed. 1.18. Företagen bör motivera de antaganden som ligger till grund för beräkningen av fördelningen av invaliditetsgrader som avses i stycke 4. Om företagen inte kan motivera beräkningen av fördelningen på ett tillfredsställande sätt för tillsynsmyndigheten, bör de för alla försäkrade använda de maximala ersättningsanspråken inom alla invaliditetsgrader. 1.19. Vid beräkning av den bästa skattningen av de återkommande betalningarna för händelser av typen ”Bestående invaliditet som orsakats av en olycka”, bör företagen anta att betalningar görs under hela ersättningsperioden som anges i avtalets villkor och bestämmelser, men att avslut på grund av dödlighet kan inträffa. 1.20. För beräkningen bör företag göra realistiska antaganden om dödligheten hos personer med bestående funktionshinder baserat på offentlig eller intern statistik. Företagen bör kunna motivera dessa antaganden. 1.21. Vid beräkning av förmånsvärdet bör företagen redovisa förväntade ökningar i mängden av återkommande förmånsutbetalningar och kostnader för skadereglering.

text: Riktlinje 4 – Beräkning av försäkringsbeloppet för förmåner vid tio års invaliditet och vid tolv månaders invaliditet

text: 1.22. Om förmånsmottagaren kan få antingen en engångsbetalning eller återkommande betalningar i fall med händelser av typen ”Invaliditet som varar i 10 år till följd av en olycka” eller ”Invaliditet som varar i 12 månader till följd av en olycka”, bör företagen tillämpa samma tillvägagångssätt som i riktlinje 3. 1.23. Om beloppet för invaliditetsförmåner beror på graden av invaliditet hos skadade personer, bör företagen tillämpa samma tillvägagångssätt som anges i stycke 4 och 5 under riktlinje 3. 1.24. Vid beräkning av bästa skattningen för återkommande förmånsbetalningarna för händelser av typen ”Invaliditet som varar i 10 år till följd av en olycka” eller ”Invaliditet som varar i 12 månader till följd av en olycka”, bör företagen utesluta alla avslutsorsaker och ta hänsyn till alla framtida betalningar mellan (a) slutet av varje uppskjuten period,

text: (b) slutet av 10-års- eller 12-månadersperiod eller, om detta inträffar tidigare, slutet av försäkringsperioden. 1.25. Vid beräkning av förmånsvärdet bör företagen redovisa förväntade ökningar i mängden av återkommande förmånsutbetalningar och kostnader för skadereglering.

text: Riktlinje 5 – Beräkning av försäkringsbeloppet för medicinsk behandling till följd av olycka

text: 1.26. Företagen bör beräkna de genomsnittliga beloppen för händelser av typen ”Medicinsk behandling till följd av en olycka” som förmåner för medicinsk behandling till följd av en olycka som observerats under tidigare år, inklusive tillhörande kostnader, dividerat med antalet enstaka skador som motsvarar dessa förmåner. 1.27. Företagen bör se till att observationsperioden är tillräckligt lång för att minimera statistiska fel. 1.28. För beräkningen av de genomsnittliga beloppen bör företagen justera tidigare data med inflationstakten för medicinska utbetalningar. 1.29. Om en medicinsk behandling förväntas pågå mer än ett år, bör företagen ta hänsyn till den förväntade inflationstakten för medicinska utbetalningar. 1.30. Företag bör på lämpligt sätt särskilja mellan förmåner som betalas för medicinsk behandling till följd av en olycka och andra förmåner på grundval av tidigare observationer. Vid behov bör företagen komplettera denna analys med en expertbedömning. Företagen bör basera alla skattningar på offentlig eller intern statistik. Företagen bör kunna motivera dessa antaganden på ett tillfredsställande sätt för tillsynsmyndigheten.

text: Riktlinje 6 – Beräkning av försäkringsbeloppet i undergruppen för koncentration av olycksrisk

text: 1.31. Vid beräkningen av värdet på förmåner som avses i artikel 162.4 c i genomförandeåtgärderna, bör företagen tillämpa samma principer som anges i riktlinjerna 2-4. 1.32. Om en försäkrad omfattas av två eller flera avtal med förmånsbetalningar i fall med händelse av typ e och dessa inte utesluter varandra, bör företagen lägga ihop förmånsbetalningarna för de olika avtalen för att fastställa SI(e,i) enligt vad som anges i artikel 162.4 c i genomförandeåtgärderna.

text: Riktlinje 7 – Beräkning av inkomstskydd vid pandemiexponering

text: 1.33. Om avtalet föreskriver återkommande förmånsbetalningar bör företagen beräkna den bästa skattningen av förmånsbetalningar, i händelse av en permanent arbetsoförmåga orsakad av en smittsam sjukdom i enlighet med vad som anges i artikel 163.2 b i genomförandeåtgärderna, på samma sätt som anges i riktlinje 3 för den bästa skattningen av förmånsbetalningar i händelse av ”Bestående invaliditet till följd av en olycka”.

text: Riktlinje 8 – Beräkning av den bästa skattningen av belopp för medicinska kostnader

text: 1.34. Företagen bör beräkna den bästa skattningen av belopp som ska betalas för utnyttjad sjukvård h, enligt vad som anges i artikel 163 i genomförandeåtgärderna, som produkten av (a) det förväntade antalet vårdbehandlingar h för en försäkrad person, (b) det förväntade genomsnittliga ersättningsanspråket för en enda sjukvårdsbehandling h där det förväntade antalet vårdbehandlingar har minst ett värde av 1. 1.35. Företagen bör göra en noggrann skattning, baserad på egna erfarenheter, av (a) det förväntade antalet användningar för varje vårdbehandling h, (b) det genomsnittliga ersättningsanspråket för en användning av varje sjukvårdsbehandling h. 1.36. När företagen kan motivera att tidigare erfarenheter inte gör det möjligt att göra en korrekt skattning, bör de för sjukvårdstyperna ”Sjukhusvård” och ”Ingen formell medicinsk vård sökes” använda som det förväntade antalet vårdbehandlingar ett värde på 1 och för sjukvårdstypen ”Samråd med en läkare” ett värde på 2. 1.37. Företagen bör justera skattningen av det genomsnittliga ersättningsanspråket med inflationen för medicinska utbetalningar, och vid behov komplettera den med en expertbedömning. Observationsperioden bör vara tillräckligt lång för att undvika statistiska fel.

text: Efterlevnads- och redovisningsregler

text: 1.38. Det här dokumentet innehåller riktlinjer som utfärdats enligt artikel 16 i Eiopaförordningen. Behöriga myndigheter ska i enlighet med artikel 16.3 i Eiopaförordningen med alla tillgängliga medel söka följa dessa riktlinjer och rekommendationer. 1.39. Behöriga myndigheter som följer eller avser att följa dessa riktlinjer bör införliva dem i sitt regelverk och tillsynssystem på ett lämpligt sätt. 1.40. De behöriga myndigheterna ska bekräfta för Eiopa huruvida de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, och ange orsaker till bristande efterlevnad, inom två månader efter utfärdandet av de översatta versionerna. 1.41. I avsaknad av ett svar inom denna tidsfrist, kommer de behöriga myndigheterna att betraktas som att de inte uppfyller kraven på rapportering och redovisas enligt denna bedömning.

text: Slutlig bestämmelse om omprövning

text: 1.42. Dessa riktlinjer ska bli föremål för omprövning av Eiopa.