text: COM(2023) 360 final.

text: COM(2020) 66 final.

text: Se artikel 3.5 i förslaget till förordning.

text: Se artikel 3.6 i förslaget till förordning.

text: Se

text: artikel 3.2

text: och artikel 5 i förslaget till förordning.

text: Se artiklarna 4 och 5 i förslaget till förordning.

text: Se artikel 8 i förslaget till förordning.

text: Se artikel 6 i förslaget till förordning.

text: Se artiklarna 12–14 i förslaget till förordning.

text: Se artikel 7 i förslaget till förordning.

text: Se artiklarna 9 och 10 i förslaget till förordning.

text: Se artikel

text: 2.1 a

text: och

text: 2.1 f

text: , samt artiklarna 4 och 5 i förslaget till förordning.

text: Europeiska centralbankens förordning

text: (EG) nr 2016/867

text: av den 18 maj 2016 om insamling av detaljerad data om krediter och kreditrisker (ECB/2016/13) (EUT L 144, 1.6.2016, s. 44).

text: Se artikel 17.1 i förslaget till förordning.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2022/2554 av den 14 december 2022

text: om digital operativ motståndskraft för finanssektorn och om ändring av förordningarna

text: (EG) nr 1060/2009

text: (EU) nr 648/2012

text: (EU) nr 600/2014

text: (EU) nr 909/2014

text: och

text: (EU) 2016/1011

text: (EUT L 333, 27.12.2022, s. 1).

text: Se artikel 17.4 i förslaget till förordning.

text: Rådets förordning

text: (EU) nr 1024/2013

text: av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 29.10.2013, s. 63).

text: Se

text: artikel 46 a i DORA

text: Se artikel 4.1 e i SSM-förordningen.

text: Se skäl 30 i SSM-förordningen.

text: Iakttagelsen att endast tillsynsuppgifter kan tilldelas ECB påverkar inte medlemsstaternas möjligheter att uppdra åt sina nationella tillsynsmyndigheter att utföra de uppgifter som fastställs i förslaget till förordning.

text: Se punkt 2 i Europeiska centralbankens yttrande

text: av den 29 december 2021 över ett förslag till förordning om harmoniserade regler för artificiell intelligens (EUT C 115, 11.3.2022, s. 5).

text: Se

text: artikel 18.1 b

text: v i förslaget till förordning.

text: Se punkt 3 i Europeiska centralbankens yttrande

text: av den 16 februari 2022 om ett förslag till förordning om inrättande av en myndighet för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism (EUT C 210, 25.5.2022, s. 5).

sprak: sv

title: Europeiska centralbankens yttrande av den 30 augusti 2024 om ett förslag till förordning om en ram för åtkomst till finansdata och om ändring av förordningarna (EU) nr 1093/2010, (EU) nr 1094/2010, (EU) nr 1095/2010 och (EU) 2022/2554 (CON/2024/29)

text: Inledning och rättslig grund

text: Den 28 juni 2023 antog Europeiska kommissionen ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om en ram för åtkomst till finansdata och om ändring av förordningarna

text: (EU) nr 1093/2010

text: (EU) nr 1094/2010

text: (EU) nr 1095/2010

text: och

text: (EU) 2022/2554

text: (nedan kallat förslaget till förordning). Europeiska centralbanken (ECB) anser att förslaget till förordning omfattas av ECB:s behörighet att avge ett yttrande, och ECB utövar därför sin rätt enligt

text: artikel 127.4

text: andra meningen och

text: artikel 285.5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt

text: att anta ett yttrande på eget initiativ avseende förslaget till förordning.

text: ECB:s behörighet att avge ett yttrande grundas på artiklarna

text: och

text: i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eftersom förslaget till förordning innehåller bestämmelser som påverkar ECB:s uppgifter som rör tillsyn av kreditinstitut inom ramen för artikel 127.6 i fördraget. I enlighet med

text: artikel 17.5

text: första meningen i arbetsordningen för Europeiska centralbanken har detta yttrande antagits av ECB-rådet.

text: 1. Allmänna kommentarer

text: 1.1 Förslaget till förordning är en viktig komponent av EU-strategin för data. Inrättandet av en robust rättslig ram för att hantera frågor om delning av kunddata inom finanssektorn utöver betalkonton syftar till att göra det möjligt för kunder, enskilda konsumenter och företag att få tillgång till personligt anpassade, datadrivna produkter och tjänster som bättre tillgodoser deras behov. ECB välkomnar syftet med förslaget till förordning vad gäller införandet av en ram för tillgång till och användning av kunddata. Detta bör främja innovation, göra finansiella tjänster mer konkurrenskraftiga och ge kunderna större kontroll över sina egna finansdata. Förslaget kan också bidra till utvecklingen av kapitalmarknadsunionen genom att uppmuntra leverantörer att erbjuda ett bredare utbud av tjänster som är bättre anpassade till kundernas behov samtidigt som avgifterna sjunker i takt med att marknaden blir mer effektiv.

text: 1.2 Förslaget till förordning tillämpar en kundorienterad strategi genom att tillhandahålla verktyg som möjliggör kontroll över kundernas finansdata. I detta avseende ger förslaget till förordning kunderna rätt att begära att datainnehavare delar kunddata med en dataanvändare för de ändamål och på de villkor som tillåts av kunderna, vilket säkerställer att delning av data alltid förutsätter kundens samtycke. I detta syfte inför förslaget till förordning skyldigheter för datainnehavare att tillhandahålla sådan åtkomst och förse kunder med en manöverpanel för tillstånd gällande åtkomst till finansdata som gör det möjligt för dem att övervaka och hantera de tillstånd som de har beviljat. Denna uppsättning regler, som är utformad för att öka transparensen och kundernas förtroende för datadelning, kompletteras med ytterligare skyddsåtgärder. Dessa rör bl.a. att säkerställa en ansvarsfull datahantering genom att begränsa tillgången till kunddata till redan auktoriserade finansinstitut och till nyligen auktoriserade leverantörer av finansinformationstjänster, som utgör en ny kategori av tjänsteleverantörer. Dessutom ska Europeiska bankmyndigheten och Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten, i samarbete med Europeiska dataskyddsstyrelsen, ta fram särskilda riktlinjer som fastställer gränserna för dataanvändningen för att skyddar konsumenterna mot orättvis behandling och exkludering. Förslaget till förordning föreskriver dessutom standardisering av kunddata och uppställer krav för att skapa och styra system för delning av finansdata så att delningen av data samordnas och man kan garantera konkurrens på lika villkor genom att ta fram standardavtal som reglerar åtkomst, transparenskrav, ersättningsregler, ansvar och tvistlösning. Enligt förslaget till förordning ska de behöriga myndigheterna också bedöma efterlevnaden av dessa krav.

text: 1.3 ECB noterar att de kunddata som datainnehavare är skyldiga att tillhandahålla dataanvändare på begäran av en kund kan omfatta uppgifter om hypotekslåneavtal, andra lån och sparkonton, utom betalkonton, samt data som ingår i kreditprövningar av företag och som samlas in i samband med en låneansökan eller kreditupplysning. Uppgifter som samlats in i enlighet med Europeiska centralbankens förordning

text: (EU) 2016/867

text: (ECB/2016/13) (nedan kallad AnaCredit-förordningen) och som har delats med kreditinstitut via återkopplingsprocessen enligt artikel 11 i AnaCredit-förordningen får inte delas ytterligare med dataanvändare enligt av artiklarna 4 och 5 i förslaget till förordning. En sådant delning skulle strida mot artikel 11.1 i AnaCredit-förordningen, som begränsar användningen av dessa uppgifter till kreditinstitutens hantering av kreditrisker samt för att höja kvaliteten på kreditinformationen, och uttryckligen förbjuder att uppgifterna delas med tredje man utom i vissa speciella situationer. ECB skulle därför välkomna en bestämmelse i förslaget till förordning som tydligt anger att sådana uppgifter som delas med kreditinstitut via återkopplingsprocessen enligt artikel 11.1 i AnaCredit-förordningen inte får delas med kunder eller dataanvändare enligt artiklarna 4 och 5 i förslaget till förordning.

text: 1.4 Enligt förslaget till förordning ska medlemsstaterna utse de behöriga myndigheter som är ansvariga för att fullgöra de funktioner och uppgifter som fastställs i förordningen. Vad gäller finansinstitut hänvisar förslaget till förordning till sådana behöriga myndigheter som anges i artikel 46 i förordning

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2022/2554

text: (nedan kallad DORA). De behöriga myndigheterna ska säkerställa efterlevnaden av förslaget till förordning i enlighet med de befogenheter som beviljas genom de respektive rättsakter som förtecknas i

text: artikel 46 i DORA

text: , där det föreskrivs att efterlevnaden av DORA för kreditinstitut som klassats som betydande i enlighet med

text: artikel 6.4 i rådets förordning (EU) nr 1024/2013

text: (nedan kallad SSM-förordningen) ska säkerställas av ECB överensstämmelse med de befogenheter och uppgifter som tilldelas genom SSM-förordningen. Det är viktigt att beakta att DORA fokusserar på operativ motståndskraft, medan förslaget till förordning främsta fokusserar på konsumentskydd, och denna skillnad kan kräva olika behörigheter.

text: 1.5 Mot denna bakgrund bör ECB:s roll enligt förslaget till förordning, vad det gäller dess behörigheter som tillsynsmyndighet, klargöras (se punkt 2).

text: 2. Förtydligande av ECB:s tillsynsbefogenhet

text: 2.1 Enligt förslaget till förordning ska ECB ansvara för att betydande kreditinstitut följer förordningen. ECB är oroad över att förslaget till förordning tilldelar ECB tillsynsuppgifter som inte är av tillsynskaraktär, utan snarare handlar om konsumentskydd. Detta skulle vara ett avsteg från regeln i artikel 127.6 i fördraget enligt vilken rådet med enhällighet får tilldela ECB särskilda uppgifter i samband med tillsynen. Mot denna bakgrund ger SSM-förordningen ECB exklusiv behörighet att för tillsynsändamål säkerställa efterlevnad med alla relevanta unionsakter, vilket ställer krav på att kreditinstitut bland annat har effektiva riskhanteringsprocesser och interna kontrollmekanismer. ECB:s tillsynsroll är i detta avseende begränsad till att säkerställa att kreditinstitut genomför strategier och processer för att utvärdera och hantera sin exponering för tillsynsrisker, inbegripet risker kopplade till olika aspekter av bankernas affärsmodeller, styrning och operativa risker. Dessa uppgifter har tilldelats ECB för att skydda kreditinstitutens säkerhet och sundhet och det finansiella systemets stabilitet. Därför kan ECB endast anses vara behörig myndighet i den mån det är nödvändigt för att ECB ska kunna utföra de uppgifter som tilldelats enligt fördraget och SSM-förordningen.

text: 2.2 Målet för förslaget till förordning är konsumentskydd, inte att säkerställa kreditinstitutens säkerhet och sundhet. Den gör detta 1) genom att fastställa regler för delning av och tillgång till kunders finansdata och 2. genom att säkerställa att dessa regler uppfyller de krav och skyldigheter som behövs för att öka kontrollen och insynen. Följaktligen faller tillsynen över betydande kreditinstituts efterlevnad av kraven i förslaget till förordning utanför ECB: s tillsynsbefogenheter enligt fördraget och SSM-förordningen. Denna slutsats överensstämmer med skäl 28 i SSM-förordningen, där det framgår att konsumentskydd inte ingår bland de tillsynsuppgifter som tilldelats ECB utan att dessa fortfarande ligger inom de nationella myndigheternas ansvarsområde. Därför bör texten i förslaget till förordning tydligt ange att ECB inte är en behörig myndighet med ansvar för konsumentskyddsuppgifter, inte heller i sin roll som samordnande tillsynsmyndighet.

text: 2.3 ECB understryker dock behovet av att tillhandahålla en tydlig rättslig grund för att säkerställa samarbete, bl.a. genom att underlätta relevanta informationsutbyten mellan ECB och de behöriga myndigheter som utsetts enligt förslaget till förordning. Denna slutsats är i linje med skäl 29 i SSM-förordningen, enligt vilket ECB bör, när så är lämpligt, samarbeta fullt ut med de nationella myndigheter som ansvarar för att säkra en hög nivå på konsumentskyddet.

text: 2.4 Mot bakgrund av detta föreslår ECB att artiklarna

text: och

text: artikel 18.1 b

text: v samt artikel 26.1 i förslaget till förordning ändras för att säkerställa att ECB:s behörigheter enligt förslaget till förordning speglar de uppgifter som ECB tilldelas genom fördraget och SSM-förordningen. I de fall där ECB rekommenderar att förslaget till förordning ska ändras anges de specifika förslagen i ett separat tekniskt arbetsdokument som åtföljs av en förklaring. Det tekniska arbetsdokumentet finns på engelska i EUR-Lex.

text: Utfärdat i Frankfurt am Main den 30 augusti 2024.

text: Christine Lagarde

text: ECB:s ordförande

text: EUROPEISKA CENTRALBANKENS YTTRANDE av den 30 augusti 2024 om ett förslag till förordning om en ram för åtkomst till finansdata och om ändring av förordningarna

text: (EU) nr 1093/2010

text: (EU) nr 1094/2010

text: (EU) nr 1095/2010

text: och

text: (EU) 2022/2554

text: Europeiska unionens officiella tidning

text: III Förberedande akter

text: EUROPEISKA CENTRALBANKEN

text: Europeiska centralbanken


text: Council Decision 98/415/EC of 29 June 1998

text: on the consultation of the European Central Bank by national authorities regarding draft legislative provisions (OJ L 189, 3.7.1998, p. 42).

text: Legea nr. 312/2004 privind Statutul Băncii Naţionale a României, Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 582/30.06.2004. 3

text: Article 4(4)

text: and

text: Article 30(1)

text: (c) of the BNR Statute. 4 Article 2 of Ordonanta Guvernului nr. 30/1996 privind reglementarea participatiilor statului la Fondul Monetar Internaţional şi modul de regularizare a influentelor financiare rezultate din tranzacţiile cu Fondul Monetar Internaţional, Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 186/12.08.1996. 5

text: Council Regulation (EC) No 3603/93 of 13 December 1993

text: specifying definitions for the application of the prohibitions referred to in Articles

text: and

text: b (1) of the Treaty (OJ L 332, 31.12.1993, p. 1). 6 See Opinions

text: and

text: , which concern the last increases of Lithuania’s and Austria’s respective quotas in the IMF. See also Opinions

text: (which concerns the last increase of Romania’s quota in the IMF),

text: and

text: . All ECB opinions are published on EUR-Lex.

publisher: Europeiska centralbanken

sprak: en

title: Opinion of the European Central Bank of 5 September 2024 on the increase of Romania’s quota in the International Monetary Fund (CON/2024/30)

serie: con

text: OPINION OF THE EUROPEAN CENTRAL BANK of 5 September 2024 on the increase of Romania’s quota in the International Monetary Fund (

text: ) Introduction and legal basis

type: rubrik

text: On 5 August 2024 the European Central Bank (ECB) received a request from Banca Națională a României (BNR) for an opinion on a draft law on accepting the increase of Romania’s membership quota in the International Monetary Fund (IMF) (hereinafter the ‘draft law’). The ECB’s competence to deliver an opinion is based on Articles 127(4) and 282(5) of the Treaty on the Functioning of the European Union and Article 2(1), third indent, of

text: Council Decision 98/415/EC

text: , as the draft law relates to BNR. In accordance with the first sentence of Article 17.5 of the Rules of Procedure of the European Central Bank, the Governing Council has adopted this opinion.

type: stycke

text: 1. Purpose of the draft law

text: 1.1 The purpose of the draft law is to increase Romania’s quota in the IMF. On 15 December 2023, the IMF Board of Governors finalised the Sixteenth General Review of Quotas and agreed to a 50 % increase in quotas while maintaining the existing relative quota shares. The quotas are expected to increase by 238.6 billion Special Drawing Rights (SDR) to SDR 715.7 billion. The Board of Governors’ resolution also states that the IMF’s lending capacity should be maintained and its dependence on borrowed funds reduced. This is to be achieved by reducing the New Arrangements to Borrow (NAB) and phasing out bilateral borrowing agreements. The IMF member countries have until 15 November 2024 to agree to a corresponding increase in their quotas. This increase comes into force only when (1) IMF member countries that together hold no less than 85 % of the previous quota funds have agreed to the increase and (2) the participants under the NAB agree to a reduction in the NAB. 1.2 The draft law incorporates the IMF quota increase into Romanian law. In particular, the draft law provides that the Romanian Parliament accepts the increase of Romania’s quota in the IMF from SDR 1 811.4 million to SDR 2 717.1 million. The draft law provides that the quota increase of SDR 905.7 million is to be paid as follows: SDR 226.4 million, representing 25 % of the increase, in SDR; and SDR 679.3 million, representing 75 % of the increase, in national currency (RON), in the IMF No. 1 Account with BNR, which will be reflected in BNR’s financial statement. The draft law also states that BNR is to be responsible for the implementation of its provisions. The ECB understands that, in

text: accordance with Law No 312/2004 on the BNR Statute (hereinafter the ‘BNR Statute’), BNR exercises rights and fulfils obligations incumbent on Romania in its capacity as an IMF member and BNR sets and maintains international reserve assets, which are made up of, inter alia, any other worldwide acknowledged reserve assets, including the right to purchase from the IMF within the reserve tranche, as well as the SDR holdings . In addition, the legislation regulating Romania’s participation in the IMF provides that from July 1996, all of Romania’s rights and obligations resulting from transactions with the IMF are to be reflected in BNR’s financial statements .

text: 2. Monetary financing prohibition

text: Article 123(1) of the Treaty prohibits the national central banks (NCBs) from granting overdraft facilities or any other type of credit facility to public authorities and bodies of the Member States.

text: Article 1 of Council Regulation (EC) No 3603/93

text: defines ‘other type of credit facility’, inter alia, as ‘any financing of the public sector’s obligations vis-à-vis third parties’. However,

text: Article 7 of Regulation (EC) No 3603/93

text: provides that the financing by NCBs of obligations falling upon the public sector vis-à-vis the IMF is not regarded as a credit facility within the meaning of Article 123(1) of the Treaty. The fourteenth recital of

text: Regulation (EC) No 3603/93

text: sets out the rationale behind this exemption, stating that it is appropriate to authorise the financing by the NCBs of obligations falling upon the public sector vis-à-vis the IMF because such financing results in ‘claims which have all the characteristics of reserve assets’. Therefore, the exemption set out in

text: Article 7 of Regulation (EC) No 3603/93

text: should be interpreted in line with that rationale. As the payment by BNR of the proposed increase of Romania’s IMF quota would result in claims which have all the characteristics of reserve assets, the draft law complies with the monetary financing prohibition .

text: This opinion will be published on EUR-Lex.

text: Done at Frankfurt am Main, 5 September 2024.

text: [signed]

text: The President of the ECB

text: Christine LAGARDE

type: vagledning

utgivare: ecb


text: Council Decision 98/415/EC of 29 June 1998

text: on the consultation of the European Central Bank by national authorities regarding draft legislative provisions (OJ L 189, 3.7.1998, p. 42).

text: Regulation (EU) 2021/23

text: of the European Parliament and of the Council of 16 December 2020 on a framework for the recovery and resolution of central counterparties and amending Regulations

text: (EU) No 1095/2010

text: (EU) No 648/2012

text: (EU) No 600/2014

text: (EU) No 806/2014

text: and

text: (EU) No 2015/2365

text: and Directives

text: and

text: (OJ L 22, 22.1.2021, p. 1).

text: See

text: Article 3 of Regulation (EU) 2021/23

text: . 4 See

text: Article 3

text: -A(1) of Decree-Law No. 40/2014 of 18 March, added by the draft law.

text: See Article 3 of Decree-Law No. 40/2014 of 18 March, as amended by the draft law. 6 Article 483(1) of the Portuguese Civil Code provides as follows: ‘Whoever, with intent or mere guilt, unlawfully violates the right of another person or any legal provision intended to protect the interests of another person shall be obliged to compensate the injured party for the damages resulting from the violation.’ 7 This is standard case-law in assessing the liability standard of public entities; see Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 29 June 2005, proc. No. 05A1064; Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 15 February 2007, proc. No. 06B4565; Decision of Tribunal da Relação de Évora, of 08 February 2024, proc. No. 102/22.7T8LGS.E1; Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 4 July 2024, proc. No. 17375/17.5T8LSB.L1- B.S1; Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 14 September 2023, proc. No. 0533/11.3BEPRT.

text: See, for instance, Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 9 September 2023, proc. No 2586/14.3, pp. 180 and 181; Decision of Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra, of 31 October 2022, proc. 1723/16.8BELSB, pp. 100 and 101. 9 See, in particular, Decision of Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra, of 31 October 2022, proc. 1723/16.8BELSB, pp. 100 and 101. 10 See, for instance, Decision of Supremo Tribunal Administrativo, of 4 April 2024, proc. 1594/08.8, p. 44. 11 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraphs 53, 54, 57 and 97; and Opinion

text: , paragraph 2.2.1. All ECB opinions are published on EUR-Lex.

text: Council Regulation (EC) No 3603/93 of 13 December 1993

text: specifying definitions for the application of the prohibitions referred to in Articles

text: and

text: b (1) of the Treaty (OJ L 332, 31.12.1993, p. 1). 13 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraphs 67 to 75 and 84, and Opinion

text: , paragraph 2.2.2. 14 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraph 75; and Opinion

text: , paragraph 2.2.3. 15 Opinion

text: , paragraph 2.2.3. 16 In this regard, the ECB observes that the Court of Justice of the European Union has limited the Union’s noncontractual liability for discretionary acts of its institutions by requiring a ‘sufficiently flagrant violation of a superior rule of law for the protection of an individual’ for such liability to be incurred (see, fundamentally, judgment of 2 December 1971, Schöppenstedt,

text: Case 5/71

text: , EU:C:1971:116, paragraph 11). In evaluating whether the breach is ‘sufficiently flagrant’, the Court of Justice analyses whether the institution ‘manifestly and gravely’ disregarded the limits on its discretion (see, for instance, judgment of 12 July 2005, CEVA,

text: P, EU:C:2005:445, paragraph 64), as well as the complexity of the situation to be regulated, the difficulties in the application or interpretation of the legislation and the margin of discretion available to the institution (see, for instance, judgment of 10 July 2003, Fresh Marine,

text: P, EU:C:2003:399, paragraph 24). In this context, the ECB notes that some authors in legal doctrine have highlighted the proximity of the conditions of unlawful conduct and fault by claiming that the interpretation of a ‘sufficiently flagrant’ breach by the Court of Justice allows for fault in the form of ‘institutional fault’ and ‘gross maladministration’ (see, for instance, G. Brüggemeier, Tort Law in the European Union, 2nd ed. 2018, paragraph 141).

text: It is for the national courts to interpret, as far as is possible, the provisions of national law in such a way that they can be applied in a manner which contributes to the implementation of Union law. See, for instance, judgment of 18 July 2007, Lucchini,

text: , EU:C:2007:434, paragraph 60; judgment of 11 November 2015, Klausner,

text: , EU:C:2015:742, paragraphs 31 to 34. 18 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraph 97. 19 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraph 105. 20 See judgment of 13 September 2022, Banka Slovenije,

text: , EU:C:2022:670, paragraphs 100 to 102; see also paragraph 2.2.4 of Opinion

text: and paragraph 3.2.1 of Opinion

text: . 21 See recital 4 of the CCP Recovery and Resolution Regulation; see also paragraph 2.2.4 of Opinion

text: See paragraph 2.2.4 of Opinion

title: Opinion of the European Central Bank on the designation of Banco de Portugal as resolution authority for central counterparties (CON/2024/31)

text: OPINION OF THE EUROPEAN CENTRAL BANK of 13 September 2024 on the designation of Banco de Portugal as resolution authority for central counterparties (

text: ) Introduction and legal basis

text: On 5 August 2024, the European Central Bank (ECB) received a request from the Portuguese Ministry of Finance for an opinion on a draft law designating the Banco de Portugal as resolution authority for the purposes of

text: Regulation (EU) 2021/23

text: of the European Parliament and of the Council on a framework for the recovery and resolution of central counterparties (hereinafter the ‘draft law’). The ECB’s competence to deliver an opinion is based on Articles 127(4) and 282(5) of the Treaty on the Functioning of the European Union and

text: Article 2(1)

text: , third indent, of

text: Council Decision 98/415/EC

text: , as the draft law relates to the Banco de Portugal (BdP). In accordance with the first sentence of Article 17.5 of the Rules of Procedure of the European Central Bank, the Governing Council has adopted this opinion.

text: 1. Purpose of the draft law

text: 1.1 The purpose of the draft law is to execute in the national framework several Union regulations related to financial services and activities and market infrastructures for financial instruments, by means of introducing some legislative adjustments in order to fully ensure the direct applicability of those regulations in the Portuguese legal framework. In particular, the draft law implements in the national framework

text: Regulation (EU) 2021/23

text: of the European Parliament and of the Council (hereinafter the ‘CCP Recovery and Resolution Regulation’). 1.2 The draft law implements the requirement under the CCP Recovery and Resolution Regulation that each Member State must designate one or more resolution authorities for central counterparties , which are empowered to apply the resolution tools and exercise the resolution powers as set out in the CCP Recovery and Resolution Regulation. The draft law appoints the BdP as resolution authority for the purposes of the CCP Recovery and Resolution Regulation .

text: 1.3 The draft law provides that the Comissão do Mercado de Valores Mobiliários (CMVM, Portuguese Securities Market Commission) will be the competent authority for the supervision of central counterparties . 1.4 The explanatory memorandum accompanying the draft law (hereinafter the ‘explanatory memorandum’) notes that the division of tasks between the BdP and the CMVM takes into account the fact that the BdP is already the resolution authority in relation to financial institutions other than central counterparties (credit institutions and investment firms) and has the necessary resources and operational capacity needed for the planning and execution of resolution measures for central counterparties. 1.5 The explanatory memorandum also notes that the exercise of the tasks as resolution authority for central counterparties respects the BdP’s financial independence, and that, in the event that resolution measures are applied to central counterparties in Portugal, it is necessary to safeguard the financial dimension of the principle of central bank independence, as provided under Article 130 of the Treaty. Therefore (the explanatory memorandum continues) in the face of the possibility of applying resolution measures to a central counterparty, the BdP’s ability to build up and maintain financial resources so as to be able to carry out its tasks effectively and independently in the context of the European System of Central Banks (ESCB) should not be prevented.

text: 2 Liability as resolution authority for central counterparties

text: 2.1 The draft law does not provide for a specific liability regime for the resolution of central counterparties by the BdP. In this respect, the ECB understands that the applicable liability regime is the regime that already exists in relation to other tasks of the BdP, including the resolution of credit institutions and investment firms. 2.2 In accordance with Article 22 of the Portuguese Constitution, the State and all public entities are liable for actions or omissions that are committed in or because of the exercise of their functions and that result in a breach of rights, freedoms and guarantees or create damages to another party. Although formulated as a rule of strict liability where the BdP would be legally responsible for the damage caused when exercising the function of resolution authority for central counterparties even in the absence of fault, the competent Portuguese administrative courts have interpreted Article 22 of the Constitution under the same terms as established for civil liability, as laid down in Article 483(1) of the Portuguese Civil Code , as a rule of fault. Under this rule, the BdP is legally responsible for the damage caused by the unlawful violation of the right of another person, or any legal provision intended to protect the interests of another person only in case of negligence or intent .

text: 2.3 In addition, when assessing whether there has been such unlawful violation on the part of the BdP, the ECB understands that the competent Portuguese administrative courts have granted the BdP a large margin of discretion when exercising the function of resolution authority for credit institutions . The relevant case-law highlights that a resolution measure has, inter alia, the purpose of avoiding possible negative impacts on financial stability, against the backdrop of an alternative scenario of liquidation of a credit institution, and of minimising costs to the public treasury. This implies that the BdP has the necessary powers to act in this regard in order to achieve the resolution purposes provided for in the legislation. The complexity and multipolarity of the interests existing in a resolution measure were too great for the legislator to anticipate, despite the desire to regulate every aspect of such measures. The BdP was therefore designated as the public authority responsible for judiciously balancing the theoretical aims of resolution as defined by the legislator against the specificities and needs of individual cases. The choices made by the BdP in this process necessarily vary according to the specific situation of the entity under resolution . In view of these considerations and the urgency characterising resolution measures, the BdP is afforded a large margin of discretion when exercising the function of resolution authority. Consequently, the Portuguese courts limit the assessment of an unlawful violation of the right of another party or any legal provision intended to protect the interests of another party to specific duties of the administrative authority to act (limiting the judicial assessment to aspects such as competence, purpose, form, procedure, and constitutional principles that condition the exercise of discretion) . This means, for instance, that third parties need to demonstrate that the BdP acted arbitrarily or breached its basic duties of care when exercising its function as resolution authority, for example without motivation or in a way not reasonably adequate in order to achieve the resolution objectives.

text: 3. Specific observations

text: 3.1 In accordance with Article 14.4 of the Statute of the European System of Central Banks and of the European Central Bank, the national central banks (NCBs) may perform functions other than those specified in that Statute, unless the Governing Council finds that those functions interfere with the objectives and tasks of the ESCB. Where a Member State assigns such a function to its NCB, that NCB is responsible and liable for the performance of that function. Nevertheless, when defining the responsibility and liability of an NCB in relation to that function, Member States are required to comply with their obligations deriving from Union law and, in particular,

text: Article 123(1)

text: and Article 130 of the Treaty . 3.2 Monetary financing prohibition 3.2.1 Article 123(1) of the Treaty prohibits the NCBs from granting overdraft facilities or any other type of credit facility to public authorities and bodies of the Member States.

text: Article 1(1)

text: , point (b), of Council

text: Regulation No 3603/93 defines the term ‘other type of credit facility’ for the purposes of Article 123 of the Treaty as, inter alia, any financing of the public sector’s obligations vis-à-vis third parties. Accordingly, the NCB concerned must not assume obligations vis-a-vis third parties that could potentially be incumbent on the public sector. Consequently, the NCB concerned must not finance pre-existing obligations vis-à-vis third parties that are incumbent on other public authorities or bodies and the effective financing of the obligations vis-à-vis third parties by the NCB concerned must not result directly from the measures adopted by, or from the policy choices made by, other public authorities or bodies . 3.2.2 While the draft law does not as such impose any financing obligations on the BdP, the designation of the BdP as resolution authority for central counterparties according to the CCP Recovery and Resolution Regulation requires that the conditions under which the BdP is to exercise this function are in line with the above limitations deriving from Article 123(1) of the Treaty. In particular, the liability of the BdP when exercising the function of resolution authority for central counterparties must be limited to infringements of a serious nature of the rules imposed on the BdP in that context . 3.2.3 The Court of Justice has not yet elaborated on what the limitations to infringements of a serious nature of the rules imposed on an NCB exactly consist of. In view of the different traditions for the liability of NCBs in the Member States’ national legal orders, such limitations may therefore take different forms provided that they exclude the effective financing of the obligations of the public sector vis-à-vis third parties by the NCB concerned when exercising the function of resolution authority for central counterparties. This is the case if national law addresses the condition of fault and limits liability of the NCB concerned to gross negligence in view of the urgency and complexity characterised by resolution measures . The effective financing of the obligations of the public sector vis-à-vis third parties by the NCB concerned when exercising the function of resolution authorities for central counterparties is also excluded if national law addresses the condition of unlawful conduct instead of fault and limits judicial review of resolution measures by granting a large margin of discretion to the NCB concerned in view of the urgency and complexity characterised by the latter . 3.2.4 Against this backdrop, the applicable liability regime addresses the requirement that the liability of the BdP when exercising the function of resolution authority for central counterparties should be, in

text: practice, limited to infringements of a serious nature. Although the granting of a large margin of discretion to the BdP and the corresponding limitation of judicial review to specific duties of the BdP to act appear to be motivated by the constitutional principle of distribution of power and not by the monetary financing prohibition, the effective financing of the obligations of the public sector vis-à-vis third parties by the NCB concerned when exercising the function of resolution authority for central counterparties is de facto excluded. That said, the ECB understands that the Portuguese courts would, in line with the case-law of the Court of Justice, also make reference to the requirements that Article 123(1) of the Treaty imposes on the interpretation of the liability regime of the BdP in the future . 3.3 Financial dimension of the principle of independence 3.3.1 Article 130 of the Treaty prohibits Member States from placing their NCBs in a situation which in any way undermines their ability to carry out independently a task falling within the scope of the ESCB . This would be the case if, for example, an NCB were prevented from building up adequate financial resources in the form of reserves or buffers to offset losses, particularly those resulting from monetary policy operations, and the Member State concerned did not ensure in advance that the NCB had the necessary funds to bear the financial burden resulting from exercising a function outside the scope of the ESCB (such as the funds necessary to be able to pay the compensation resulting from the liability regime for that function), while retaining its ability to carry out its ESCB tasks effectively and independently . An NCB constrained in its ability to create and/or restore its reserves or buffers may need to seek the consent of political authorities to obtain funding or recapitalisation. This places the NCB in a situation of dependence on those political authorities of the Member State . 3.3.2 The ECB considers that the BdP’s risk of exposure to liability in the context of the exercise of its function as resolution authority for central counterparties is remote due to: (1) the fact that only one central counterparty, solely dedicated to power derivatives contracts and natural gas derivatives contracts, is currently established in Portugal; (2) the exceptional nature of a situation leading to the resolution of a central counterparty; and (3) the fact that the Portuguese courts grant the BdP a wide margin of discretion when assessing the legality of resolution measures. However, the possibility cannot be entirely excluded that extreme and exceptional situations might arise at some point in the future and result in the exposure of the BdP to such liability. In this respect, a significant amount of the financial risk of the Union financial system is processed by and concentrated in central counterparties on behalf of clearing members and their clients . The possibility cannot be entirely excluded that the BdP’s exercise of its function as a resolution authority of central counterparties might lead to substantial losses and that the magnitude of such losses might constrain the BdP’s ability to build up adequate financial resources to carry out its ESCB tasks. To address such

text: situations, adequate mechanisms should be considered in order to ensure that the BdP is not prevented from building up adequate financial resources in the form of reserves or buffers so as to be able to carry out its ESCB tasks effectively and independently . 3.3.3 The ECB therefore welcomes that the Portuguese legislative authorities are willing to comply with the financial dimension of the principle of independence in the event that resolution measures are applied to central counterparties in Portugal, as evidenced by the explanatory memorandum as referred to in paragraph 1.5. Nevertheless, it would be important for the abovementioned mechanisms to be effectively implemented in the national framework.

text: Done at Frankfurt am Main, 13 September 2024.

text: [signed]

text: The President of the ECB Christine LAGARDE


title: Europeiska centralbankens yttrande av den 16 september 2024 om Sveriges Riksbanks finansiering (CON/2024/32)

text: EUROPEISKA CENTRALBANKENS YTTRANDE av den 16 september 2024 om Sveriges riksbanks finansiering (

text: ) Inledning och rättslig grund

text: Den 26 juni 2024 mottog Europeiska centralbanken (ECB) en begäran från Finansdepartementet om ett yttrande över en promemoria (nedan kallad promemorian) om 1. ändringar av lagen om Sveriges riksbank som rör Riksbankens finansiering (nedan kallad förslag till ändringar av lagen om Sveriges riksbank) och 2. genomförandet i svensk lagstiftning av ändringar av

text: och

text: (nedan kallade förslag till genomförande av ändringar av direktiven

text: och

text: (EU) 2015/2366

text: ), och tillsammans med förslaget till ändringar av lagen om Sveriges riksbank kallade lagförslaget. ECB:s behörighet att avge ett yttrande avseende de föreslagna ändringarna av lagen om Sveriges riksbank grundar sig på artiklarna

text: och

text: i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och

text: artikel 2.1

text: tredje strecksatsen i

text: rådets förordning (EG) nr 98/415

text: eftersom de föreslagna ändringarna rör Sveriges riksbank. I enlighet med

text: artikel 17.5

text: första meningen i arbetsordningen för Europeiska centralbanken har detta yttrande antagits av ECB-rådet.

text: 1. Syftet med lagförslaget

text: 1.1 Riksbankens framställningar om återställning av eget kapital 1.1.1 Enligt promemorian har Riksdagen tillkännagett att regeringen snarast ska återkomma med lagförslag som dels a) klargör förutsättningarna för Riksbankens framställningar om återställning av eget kapital till riksdagen, där kravet på framställning ersätts med en möjlighet till detsamma, och särskilt förtydligar hur asymmetrin i redovisningsprinciperna för orealiserade vinster och förluster ska hanteras vid återställning av Riksbankens eget kapital, och b) dels tillgodoser Riksbankens behov av stärkta möjligheter till självfinansiering . 1.1.2 För närvarande föreskriver lagen om Sveriges riksbank att om Riksbankens eget kapital understiger en tredjedel (motsvarande 20 miljarder kronor) av målnivån (60 miljarder kronor) (nedan kallad målnivån), ska Riksbanken göra en framställning till riksdagen om att återställa det egna kapitalet.

text: 1 Lag (2022:1568) om Sveriges riksbank.

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 98/26/EG av den 19 maj 1998

text: om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper (EGT L 166, 11.6.1998, s. 45).

text: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015

text: om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven

text: och

text: samt förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och om upphävande av direktiv

text: (EUT L 337, 23.12.2015, s. 35).

text: 4 Rådets beslut

text: av den 29 juni 1998 om nationella myndigheters samråd med Europeiska centralbanken rörande förslag till rättsregler (EGT L 189, 3.7.1998, s. 42).

text: 5 Se s. 2 och avsnitt 2.2.1 i promemorian. Framställning måste avse ett belopp som innebär att det egna kapitalet återställs till grundnivån, ett belopp som motsvarar två tredjedelar av målnivån (40 miljarder kronor) (nedan kallad grundnivån) om inte orealiserade vinster på balansräkningen motiverar att återställning sker till en lägre nivå eller inte alls. Om det krävs för att säkerställa Riksbankens förmåga till långsiktig självfinansiering, får framställningen motsvara högst ett belopp som innebär att det egna kapitalet återställs till målnivån. Det egna kapitalet får inte överstiga målnivån utan Riksdagens medgivande . Målnivån ska varje år beräknas på nytt i enlighet med den årliga procentuella förändringen av konsumentprisindex som Statistiska centralbyrån publicerar, och om förändringen understiger 0 kronor görs ingen ny beräkning . För detta ändamål består Riksbankens egna kapital av en grundfond, en reservfond och balanserade vinster. Grundfonden och reservfonden utgör bundet eget kapital. Enligt lagen om Sveriges riksbank ingår medel som hålls på värderegleringskonton, enligt definitionen i Europeiska 8 9 centralbankens riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34) , inte i Riksbankens egna kapital . 1.1.3 Enligt de föreslagna ändringarna av lagen om Sveriges riksbank får, om det egna kapitalet och de orealiserade vinsterna på Riksbanken balansräkningen, undantaget guld, sammantaget understiger en tredjedel av målnivån Riksbanken göra en framställning till riksdagen om återställning av det egna kapitalet. Framställningen ska avse ett belopp som innebär att det egna kapitalet och orealiserade vinster på balansräkningen, exklusive guld, återställs till grundnivån. Om det krävs för att säkerställa Riksbankens förmåga till långsiktig självfinansiering, får framställningen motsvara ett belopp som motsvarar målnivån . 1.1.4 När det gäller formuleringen om att Riksbankens framställning till riksdagen om återställning av eget kapitalet är en möjlighet snarare än en skyldighet, framgår det av promemorian att det kan finnas skäl för Riksbanken att inte begära en återställning trots att det egna kapitalet har fallit under de nivåer som framgår av lagen om Sveriges riksbank. Utgångspunkten bör emellertid vara att det egna kapitalet tillsammans med orealiserade vinster på balansräkningen, exklusive guld, ska uppgå till grundnivån och att Sveriges riksbank bör göra en framställning om återställning av det egna kapitalet . 1.1.5 När det gäller förslaget att orealiserade vinster på Riksbankens balansräkning (exklusive värderingsökningar avseende guldreserven) också ska beaktas vid beräkningen av det belopp som en begäran om återställning avser , anger promemorian att förändringar i värdet av Riksbankens tillgångar, i enlighet med riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34), bokförs på skuldsidan av Sveriges riksbanks balansräkning på speciella värderegleringskonton, där skillnaden mellan anskaffningsvärdet och marknadsvärdet redovisas. I promemorian anges vidare att värdet på sådana konton, i enlighet med riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34) och lagen om Sveriges riksbank, inte ska ingå i Riksbankens egna kapital. Den främsta anledningen till detta är att orealiserade vinster inte är föremål för utdelning från Riksbanken till staten. I enlighet med riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34) behandlas dock orealiserade vinster och förluster asymmetriskt ur ett redovisningsperspektiv, eftersom orealiserade förluster av försiktighetsskäl inkluderas i Riksbankens

text: 6 Se 8 kap. 9 och 15 §§ i lagen om Sveriges riksbank.

text: 7 Se 8 kap. 10 § i lagen om Sveriges riksbank.

text: 8 Europeiska centralbankens riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: av den 3 november 2016 om den rättsliga ramen för redovisning och finansiell rapportering inom Europeiska centralbankssystemet (ECB/2016/2249) (EUT L 347, 20.12.2016, s. 37).

text: 9 Se 8 kap. 8 § i lagen om Sveriges riksbank.

text: 10 Se avsnitt 1.1 i promemorian. (förslag om ändring av 8 kap. 15§ i lagen om Sveriges riksbank).

text: 11 Se avsnitt 2.2.1 i promemorian.

text: 12 Se avsnitten 1.1 (förslag om att ändra 8 kap. 15§ i lagen om Sveriges riksbank) och 2.2.1 i promemorian. resultat vid årets slut, vilket innebär att en orealiserad förlust (i motsats till en orealiserad vinst) påverkar Riksbankens egna kapital negativt, medan en orealiserad vinst inte påverkar Riksbankens egna kapital positivt . Enligt promemorian innebär ett asymmetriska sätt att behandla orealiserade vinster respektive förluster att det är svårt att bedöma hur stort eget kapital Riksbanken är i behov av efter det att både stora ökningar och minskningar av värdet på Riksbankens tillgångar har skett . Vidare, i enlighet med riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34), ska beräkningen av orealiserade vinster och förluster göras värdepapper för värdepapper och valuta för valuta, vilket innebär att orealiserade vinster avseende värdepapper, valutor och guld får användas som buffert mot framtida förluster men bara avseende samma specifika värdepapper, valutor och guld. Även om värdet på Riksbankens värderegleringskonton inte ska ingå i det egna kapitalet får det, med beaktande av ovannämnda begränsningar, användas som buffert mot ett minskande eget kapital eftersom det kan absorbera framtida depreciering (dvs. det utgör ett skydd mot att Riksbankens egna kapital minskar inom den närmaste framtiden ). 1.2 Kreditinstitutens inlåning hos Riksbanken 1.2.1 Lagen om Sveriges riksbank innehåller vidare en uppdelning mellan 1) Riksbankens penningpolitiska mål, uppgifter och befogenheter och 2) mål, uppgifter och befogenheter avseende finansiell stabilitet vilka, enligt ECB:s tolkning, bl.a. resulterar i att Riksbankens möjlighet att kräva att en viss andel av ett finansiellt företags investeringar eller förpliktelser ska motsvaras av företagets inlåning hos Riksbanken (kassakrav) begränsas till penningpolitiska syften. Promemorian innehåller inget förslag om att ändra denna bestämmelse i lagen om Sveriges riksbank. 1.2.2 Enligt de föreslagna ändringarna av lagen om Sveriges riksbank får Riksbanken, om dess egna kapital understiger målnivån för det egna kapitalet, kräva att en andel av ett kreditinstituts inlåning och emitterade skuldförbindelser (skulder) ska sättas in hos Riksbanken. Inlåningen och värdepapper, i förhållande till vilka inlåningen som krävs hos Riksbanken skulle definieras, bör motsvara de grundläggande principerna för beräkningen av kassakravsbasen enligt Europeiska 1718 centralbankens förordning

text: (EU) 2021/378

text: (ECB/2021/1) . Detta gäller svenska kreditinstitut och filialer till utländska kreditinstitut. Andelen av ett kreditinstituts inlåning i Riksbanken får högst motsvara ett belopp som innebär att summan av a) Riksbankens egna kapital, b) kreditinstitutens samlade andelar i sådan inlåning och c) finansiella företags samlade andel av inlåningen i Riksbanken genom kassakrav för penningpolitiska ändamål motsvarar målnivån . 1.2.3 För kreditinstitutens nya inlåning hos Riksbanken bör skuldinstrument och inlåning inte tas upp som skulder om de utgör skuldförbindelser eller inlåning från andra svenska kreditinstitut, utländska kreditinstituts filialer eller Riksbanken . Ränta på kreditinstitutens inlåning hos Riksbanken får bestämmas till ett negativt belopp bara om den gällande styrräntan är negativ, i vilket fall räntan på inlåningen då inte får understiga styrräntan. Riksbanken får besluta att ett företag som inte uppfyller kraven på sådan inlåning eller i fråga om inlåning i form av kassakrav för penningpolitiska ändamål

text: 13 Se avsnitt 2.1.2 i promemorian.

text: 14 Se avsnitt 2.2.1 i promemorian.

text: 15 Se avsnitt 2.1.2 i promemorian.

text: 16 Se punkterna 1.5 och 1.6 i yttrande

text: . Alla ECB:s yttranden publiceras i EUR-Lex.

text: 17 Europeiska centralbankens förordning

text: (EU) 2021/378

text: av den 22 januari 2021 om tillämpningen av minimireserver (kassakrav) (omarbetning) (ECB/2021/1) (EUT L 73, 3.3.2021, s. 1).

text: 18 Se avsnitt 2.2.2 i promemorian.

text: 19 Se avsnitt 1.1 i promemorian (förslag om att införa en ny bestämmelse 8 kap. 16§ i lagen om Sveriges riksbank).

text: 20 Se avsnitt 1.1 i promemorian (förslag om att införa en ny bestämmelse 8 kap. 16§ i lagen om Sveriges riksbank). ska betala en sanktionsavgift till staten. Sanktionsavgiften kommer uppgå till ett belopp som motsvarar en ränta på underskottet som för varje dag uppgår till den gällande styrräntan med ett tillägg av två procentenheter, dock lägst 1 procent. Sanktionsavgiften kan helt eller delvis få sättas ned, om det finns särskilda skäl . 1.2.4 Enligt promemorian är en förutsättning för att Riksbanken ska få ta in sådan inlåning att Riksbankens egna kapital sjunkit under målnivån. Den totala inlåningen ska som mest få uppgå till ett belopp som innebär att summan av det egna kapitalet, sådan inlåning och värdet av eventuella kassakrav motsvarar målnivån. Enligt promemorian bör eventuella kassakrav som Riksbanken ställt i detta sammanhang bedömas som kassakrav som Riksbanken ställt i penningpolitiskt syfte, som också ger Riksbanken tillgång till kapital till låg, eller ingen, kostnad . Enligt promemorian utgörs Riksbankens intäkter i första hand av avkastningen från de egna finansiella tillgångarna i form av räntebärande papper, medan kostnaderna kan delas in i drifts- eller räntekostnader. Utöver dessa intäkter har Riksbanken också intäkter från avgifter för vissa delar av verksamheten. Självfinansiering uppstår när Riksbankens räntenetto, dvs. skillnaden mellan ränteintäkter och räntekostnader, täcker driftskostnaderna och de finansiella avsättningarna. Räntenettot bestäms av vilken intäktsränta som de finansiella tillgångarna ger och vilken ränta Riksbanken betalar på sin räntebärande skuld. Ett förhållande som är centralt för Riksbankens möjligheter att uppnå ett positivt räntenetto är att banken har tillgång till finansieringskällor som banken inte betalar ränta på, ett s.k. kostnadsfritt kapital. Traditionellt utgörs en centralbanks, och även Riksbankens, kostnadsfria kapital av den utestående sedel- och myntmängden och det egna kapitalet. Det egna kapitalet kan vara väldigt lågt, till och med negativt, om värdet av utlöpande sedlar och mynt är tillräckligt stort . 1.2.5 Enligt promemorian är utvecklingen i Sverige emellertid sådan, att sedlar och mynt används i allt mindre utsträckning. Det kommer därför att vara svårt att öka Riksbankens intjäningsförmåga via denna källa och på så sätt bygga upp det egna kapitalet. Den minskade kontantanvändningen och minskade kontantmängden är bl.a. följden av enklare och billigare tjänster för kortbetalningar och andra elektroniska betalningar. Den stigande andelen elektroniska betalningar har vidare ökat kraven på Riksbankens avvecklingssystem. Med dessa snabba förändringar stiger också behovet av att Riksbanken följer utvecklingen på betalningsmarknaden och anpassar sin verksamhet efter denna, särskilt i förhållande till nya typer av risker som uppkommer i digitala betalningssystem. Dessa och andra nya krav på Riksbankens verksamhet leder till ökade förvaltningskostnader. Bland Riksbankens finansieringskällor måste det därför finnas alternativ som täcker upp när stora förluster skett till följd av exempelvis penningpolitiska åtgärder, och som är oberoende av användningen av kontanter. Enligt promemorian är det vidare rimligt att de finansiella företag som åtnjuter fördelar av Riksbankens verksamhet i viss mån bidrar till Riksbankens finansiering Det bör därför införas en möjlighet för Riksbanken att besluta om att vissa finansiella företag måste ha räntefri inlåning i Riksbanken. Kravet bör formuleras på liknande sätt som i bestämmelsen om kassakrav, men inlåningen bör vara oberoende av penningpolitiskt syfte. Syftet med ett sådant nytt krav bör uteslutande vara att finansiera Riksbankens verksamhet. De finansiella företag som omfattas av denna skyldighet bör vara sådana som bedriver verksamhet i Sverige (d.v.s. institut som har sitt säte

text: 21 Se avsnitt 1.1 i promemorian (förslag om att införa de nya bestämmelserna 8 kap. 17§ och 12 kap. 3§ i lagen om Sveriges riksbank).

text: 22 Se avsnitten 1.1 (förslag om att införa en ny bestämmelse 8 kap. 16§ i lagen om Sveriges riksbank) och 2.2.2 i promemorian.

text: 23 Se avsnitt 2.1.2 och 2.2.2 i promemorian. eller en filial i Sverige) eftersom dessa gynnas mest av Riksbankens verksamhet . Kreditinstituten, särskilt affärsbankerna, åtnjuter fördelar av Riksbankens verksamhet som tillhandahåller ett system för avveckling av betalningar, bär ansvaret för finansiell stabilitet och beredskap i betalningssystemet samt även den grundläggande prisstabiliteten som upprätthålls genom Riksbankens penningpolitik . 1.2.6 Enligt promemorian bör ett instituts eller filials inlåning uppgå till ett belopp som motsvarar en viss andel av institutets eller filialens förbindelser. De förbindelser som omfattas bör motsvara de grundläggande principerna för beräkningen av kassakravsbasen enligt förordning

text: (EU) 2021/378

text: (ECB/2021/1). Detta innebär att institutets eller filialens inlåning och emitterade skuldförbindelser bör omfattas, med vissa tillägg och undantag. Den andel av förbindelserna som respektive institut ska hålla som inlåning i Riksbanken bör vara lika stor för alla institut och de kommer därmed att bidra till finansieringen proportionerligt utifrån sin storlek . 1.2.7 Enligt promemorian bör utgångspunkten vara att de konton som de finansiella företagen sätter in medlen på kommer att vara räntefria. Riksbanken får kräva en ränta för inlåningen som är lägre än noll procent om Riksbankens egen styrränta är lägre än noll procent. I detta fall kommer räntan på inlåningen då inte uppgå till en lägre procentsats än styrräntan . På samma sätt som vid underlåtenhet att uppfylla kassakrav bör Riksbanken kunna besluta om en sanktionsavgift om ett företag inte uppfyller kravet på inlåning . 1.3 Förslag att genomföra ändringar av direktiv

text: och

text: direktiv (EU) 2015/2366

text: Enligt promemorian innebär ändringarna av direktiven

text: och

text: (EU) 2015/2366

text: att bestämmelserna om tillträde till betalningssystem även kommer att gälla avvecklingssystem och att betalningsinstitut och institut för elektroniska pengar också kommer att tillåtas delta i avvecklingssystem, förutsatt att de uppfyller vissa krav . För att genomföra dessa ändringar görs motsvarande ändringar i lagen om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden , 31 32 lagen om betaltjänster samt lagen om elektroniska pengar .

text: 2. Penningpolitisk bedömning av kreditinstituts räntefria inlåning hos Riksbanken

text: 2.1 Medlemsstater med undantag, såsom Sverige, deltar ännu inte i den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen och behåller därför sina befogenheter på den monetära politikens område enligt nationell lagstiftning . Varje medlemsstat som har ett undantag är emellertid enligt artikel 131 i fördraget skyldig att anpassa stadgarna för sin nationell centralbank för att säkerställa förenlighet med bl.a. fördraget och ECBS-stadgan, med tanke på att undantaget eventuellt kan komma att upphävas och euron införas i dessa medlemsstater i enlighet med artikel 140 i fördraget.

text: 24 Se avsnitt 2.2.2 i promemorian.

text: 25 Se avsnitt 2.2.2 i promemorian.

text: 26 Se avsnitt 2.2.2 i promemorian.

text: 27 Se avsnitten 1.1 (förslag om att införa en ny bestämmelse 8 kap. 17§ i lagen om Sveriges riksbank) och 2.2.2 i promemorian.

text: 28 Se avsnitten 1.1 (förslag om att införa en ny bestämmelse 12 kap. 3§ i lagen om Sveriges riksbank) och 2.2.2 i promemorian.

text: 29 Se s. 2 och avsnitt 3 i promemorian.

text: 30 Lag (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden.

text: 31 Lag (2010:751) om betaltjänster.

text: 32 Lag (2011:755) om elektroniska pengar.

text: 33 Se artikel 139.2 c i fördraget, inklusive hänvisningen till artikel 127.2 i fördraget och artikel 42.2 i ECBS-stadgan. Därför bör alla lagstiftningsreformer i Sverige syfta till att gradvis uppnå rättslig konvergens med de standarder som fastställs i lagstiftningen för Europeiska centralbankssystemet (ECBS), i enlighet med de skyldigheter att eftersträva konvergens som fastställs i fördraget . 2.2 Enligt ECB:s tolkning är den föreslagna räntefria inlåningen hos Riksbanken från kreditinstitut verksamma i Sverige tänkt att fungera oberoende av Riksbankens penningpolitiska mål och inlåningen är uteslutande avsedd att finansiera Riksbanken. Enligt ECB:s tolkning får Riksbanken besluta huruvida kreditinstituten ska åläggas att placera sådan räntefri inlåning i Riksbanken. Även om Riksbanken enligt lagen om Sveriges riksbank, i penningpolitiskt syfte, kan kräva att en viss andel av ett finansiellt företags investeringar eller obligationer motsvarar det finansiella företagets inlåning hos Riksbanken (kassakrav) är det ECB:s tolkning att sådana krav inte kan användas uteslutande för att finansiera Riksbanken. 2.3 Fördelarna med att öka Riksbankens intjäningsförmåga behöver bedömas mot de sidoeffekter som detta kan få för Riksbankens penningpolitiska inriktning och transmission, inklusive eventuella konsekvenser för den framtida kostnaden och effektiviteten av en sådan penningpolitik. Potentialen för sådana sidoeffekter ökar med åtgärdens omfattning. Enligt ECB:s tolkning skulle, om Riksbankens egna kapital faller under målnivån, men ligger kvar över noll, den maximala omfattningen på den räntefria inlåningen vara begränsad (se punkterna 1.2.1 och 1.2.3), vilket skulle hålla tillbaka de möjliga sidoeffekterna av åtgärden. Om Riksbankens egna kapital skulle vara negativt, skulle den maximala omfattningen av den räntefria inlåningen öka proportionellt, och matcha det negativa egna kapitalet. I detta fall är det särskilt viktigt att man är väldigt noggrann när man utformar den räntefria inlåningen. ECB förstår att proportionalitetsprincipen , som Riksbanken ska tillämpa när den utformar sina åtgärder, kan säkerställa en sådan noggrann utformning eftersom detta kräver att Riksbanken beaktar de potentiella negativa effekterna av sina åtgärder så att den avsedda nyttan står i rimligt förhållande till de kostnader och risker som åtgärden kan medföra. Proportionalitetsprincipen kan därför komma att begränsa den totala volymen av räntefri inlåning och därmed även eventuella sidoeffekter på transmissionen av penningpolitiken (se även punkt 2.7 för ytterligare begränsningar av möjliga sidoeffekter). 2.4 Följande överväganden är särskilt relevanta för proportionalitetsbedömningen i syfte att begränsa oavsiktliga sidoeffekter som åtgärden kan medföra. Om man kräver att kreditinstitut har räntefri inlåning hos centralbanken drar detta in likviditet från banksystemet och påverkar kreditinstitutens lönsamhet genom att kräva att de innehar en tillgång utan avkastning, vilket kan öka finansieringskostnaderna för kreditinstituten och kan leda till ökad volatilitet på penningmarknaderna. Om man utgår från antagandet att den räntefria inlåningen inte betraktas som likvida tillgångar av hög kvalitet eftersom de är obligatoriska och inte kan tas ut (i linje med hur kassakrav behandlas i Eurosystemet) minskar införandet av denna de likvida tillgångarna som kreditinstituten kan förfoga över . Detta kan öka både risken för likviditetsbrister och marginalkostnaden för att upprätthålla likviditetsbuffertar. Lägre lönsamhet skulle även kunna försämra kreditinstitutens förmåga att generera kapital genom balanserade vinstmedel och också göra dem mindre attraktiva för investerare vilket skulle öka kostnaderna för att anskaffa ytterligare kapital. Eftersom den

text: 34 Se punkt 3.4 i yttrande

text: och punkterna 2.1 och 2.6 i yttrande

text: 35 Se 2 kap. 6 § i lagen om Sveriges riksbank.

text: 36 Se 1 kap. 8 § i lagen om Sveriges riksbank.

text: 37 Promemorian specificerar inte hur den räntefria inlåningen ska behandlas vad gäller likviditetsreglering.. obligatoriska inlåningen ska stå i proportion till vissa av kreditinstitutens skulder (inlåning samt en del av de emitterade värdepapperena) skulle införandet av ett sådant krav i praktiken öka finansieringskostnaderna via dessa skulder. Det faktum att den obligatoriska inlåningen ska stå i proportion till vissa bankskulder implicerar att de stigande finansieringskostnaderna sannolikt kommer att variera mellan olika kreditinstitut, bl.a. avseende tillgången till, och innehav av, olika typer av finansiering. Därutöver kan det faktum att den obligatoriska inlåningen ska stå i proportion till vissa bankskulder ge upphov till ökad volatilitet på penningmarknaderna om kreditinstituten försöker att tillfälligt minska dessa skulder kring rapporteringsdatum, förutsatt att beräkningsunderlaget för den räntefria inlåningen bestäms på ett fastställt rapporteringsdatum. En väl genomtänkt utformning av basen skulle dock kunna minska riskerna. Därför kan införandet av ett krav – och även borttagandet av detta, om och när det egna kapitalet har återställts – om att ha räntefri inlåning hos centralbanken påverka kreditinstitutens förmedlingskapacitet och påverka den penningpolitiska transmissionen. Vilken typ av inverkan denna får beror på hur den räntefria inlåningen utformats. 2.5 Om man kräver att kreditinstitut har räntefri inlåning hos centralbanken kan detta dessutom få negativa konsekvenser för hur effektiva framtida penningpolitiska interventioner kan komma att bli. Program för storskaliga tillgångsköp ("kvantitativa lättnader") kan lätta på den penningpolitiska inriktningen och stabilisera finansmarknaderna på ett effektivt sätt under oroliga perioder genom att en lämplig andel av ränte- och likviditetsrisken överförs från den privata sektorn till centralbankens balansräkning. Möjligheten att i efterhand införa räntefri inlåning kan, beroende på situationen, i viss mån föra tillbaka ränteriskerna till den privata sektorn. Om kreditinstituten internaliserar att risköverföringen till centralbanken är kopplad till att riskerna inte materialiseras, skulle detta kunna dämpa den effekt som framtida tillgångsköp får för räntan på de längre löptiderna. Kreditinstituten kan dessutom antecipera att Riksbanken kan komma att justera omfattningen på den räntefria inlåningen när ränterisker materialiseras i framtiden. Beroende på hur den föreslagna åtgärden utformas skulle räntefri inlåning därför kunna minska trovärdigheten och effektiviteten på omfattande program för tillgångsköp. 2.6 Om man inför krav om räntefri inlåning skulle detta också kunna skapa incitament för kreditinstituten att anpassa sin skuldstruktur mot sådana skulder som inte ingår i beräkningsunderlaget för den räntefria inlåningen. Det skulle minska volymen på den räntefria inlåningen som de skulle behöva inneha hos centralbanken. Sådana strategier kan dock undergräva en effektiv kapitalallokering i ekonomin. Samtidigt skulle sådana strategier sannolikt bara medföra marginellt lägre kostnader för kreditinstitut så länge volymen på den räntefria inlåningen är relativt begränsad jämfört med deras totala inlåningsbas. 2.7 Mot bakgrund av dessa överväganden förefaller det motiverat att införa krav på räntefri inlåning på ett transparent och förutsägbart sätt, och att begränsa den totala volymen för att undvika oönskade sidoeffekter på kreditförmedlingen och transmissionen av penningpolitiken. Det finns en viss grad av tvetydighet vad gäller den totala volymen av räntefri inlåning som skulle kunna införas till om förluster realiseras. Proportionalitetsprincipen bör i praktiken undanröja dessa farhågor. En begränsning av tillämpningsområdet för räntefri inlåning i förhållande till storleken på kreditinstitutens balansräkningar, utöver den övre gräns som impliceras av målnivån (se punkt 1.2.3), skulle medföra större säkerhet om den föreslagna åtgärdens maximala konsekvenser för kreditinstituten. En övre gräns för räntefri inlåning skulle därför minska sidoeffekterna för kreditförmedlingen och den penningpolitiska transmissionen. Samtidigt är ECB också medveten om fördelarna med förslaget att ersätta "ska" med "får" i samband med en framställning till riksdagen om återställning av det egna kapitalet, eftersom det skulle ge Riksbanken större flexibilitet att hantera förluster på längre sikt när dess intjäningsförmåga bortom den närmaste tiden inte har försämrats. Detta skulle minska sannolikheten för att kreditinstitut åläggs inneha räntefri inlåning (eller begränsa volymen på sådan inlåning), eller att man måste lämna in en framställning till riksdagen om återställande av det egna kapitalet.

text: 3. Finansiellt oberoende

text: 3.1 En nationell centralbanks övergripande oberoende ställning, som krävs enligt artikel 130 i fördraget och artikel 7 i ECBS-stadgan, skulle äventyras om den inte självständigt kan förfoga över tillräckliga finansiella resurser för att fullgöra sitt uppdrag, d.v.s. att utföra de ECBS-relaterade uppgifter som krävs enligt fördraget och ECBS-stadgan. Därför får en medlemsstat inte försätta sin nationella centralbank i en situation där den inte har tillräckliga finansiella resurser och otillräckligt eget kapital för att utföra sina uppgifter. Därför implicerar ett finansiellt oberoende även att en nationell centralbank måste vara tillräckligt kapitaliserad. Finansiellt oberoende kräver att en nationell centralbank vid utförandet av sina uppgifter kan göra en oberoende bedömning av aktuella risker och är behörig att besluta om vilka försiktighetsåtgärder som behöver vidtas. En nationell centralbank är bäst lämpad att göra dessa bedömningar och måste ha de verktyg som behövs för att utvärdera de relevanta omständigheterna och göra prognoser. . 3.2 ECB har upprepade gånger påpekat att man särskilt bör undvika situationer där en nationell centralbanks nettotillgångar understiger dess lagstadgade kapital eller där nettotillgångarna t.o.m. är negativa, inklusive situationer där förlusterna överstiger kapital och reserver och denna situation blir bestående under en längre tid. Om en situation skulle uppstå där en nationell centralbanks nettotillgångar understiger det lagstadgade kapitalkravet eller där nettotillgångarna t.o.m. är negativa, måste den berörda medlemsstaten ställa tillräckliga medel till sin nationella centralbanks förfogande, åtminstone så att det lagstadgade kapitalkravet kan uppfyllas inom en rimlig tidsperiod så att principen om finansiellt oberoende säkerställs . 3.3 Mot bakgrund av en relativt stor banksektor i Sverige noterar ECB att Riksbanken är konfronterad med flera finansiella risker, bl.a. de som bottnar i dess betydande innehav av lågt förräntade statsobligationer och den förväntade nedgången av seignioraget till följd av en minskad användningen av sedlar i Sverige. Givet dessa särskilda risker är det viktigt att Riksbanken upprätthåller tillräckligt stora finansiella buffertar som kan absorbera eventuella framtida förluster och värna Riksbankens finansiella oberoende och operativa effektivitet. En mer allmän konsekvens av de föreslagna ändringarna av lagen om Sveriges riksbank är att statens ansvar för att återställa Riksbankens egna kapital delvis lyfts bort och istället, i linje med de föreslagna ändringarna i lagen om Sveriges riksbank, faller inom det indirekta ansvaret för de svenska kreditinstituten och filialerna till utländska kreditinstitut i Sverige, om Riksbanken utnyttjar möjligheten att kräva att dessa aktörer har räntefri inlåning hos Riksbanken i situationer där Riksbankens egna kapital understiger målnivån.

text: 38 Se ECB:s konvergensrapport, juni 2024, s. 27–28, punkt 2.2 i yttrande

text: , punkt 2.4.2 i yttrande

text: , punkt 3.3 i yttrande

text: , punkt 2.2 i yttrande

text: , punkt 3.1.1 i yttrande

text: , punkt 2.3 i yttrande

text: och punkt 13.2.2 i yttrande

text: 39 Se ECB:s konvergensrapport, juni 2024, s. 28 och punkt 3.4 i yttrande

text: . 3.4 När det gäller Riksbankens framställningar om återställning av det egna kapitalet, är det ECB:s tolkning att lagförslaget inkluderar orealiserade vinster vid beräkningen av huruvida summan av eget kapital och orealiserade vinster uppgår till en tredjedel av målnivån. ECB konstaterar att sådana orealiserade vinster som ackumulerats på värderegleringskontona kan realiseras, genom en försäljning av de berörda tillgångarna, och användas för att täcka förluster från alla typer av risker som materialiseras. ECB noterar dock att orealiserade vinster som ackumulerats på värderegleringskonton inte kan betraktas som en finansiell buffert mot alla typer av risker förrän de berörda tillgångarna har sålts, och inte kan användas för att täcka finansiella förluster av något slag, eftersom de är avsedda att täcka specifika risker . Dessutom kan beloppen på värderegleringskonton vara volatila. De bör därför behandlas med försiktighet när man bedömer Riksbankens möjlighet att långsiktigt absorbera förluster . 3.5 I promemorian anges att värderegleringskonton, enligt Europeiska centralbankens riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34) och definitionen där, inte ska ingå i Riksbankens egna kapital. ECB vill understryka att riktlinje

text: (EU) 2016/2249

text: (ECB/2016/34) inte innehåller någon definition av eget kapital och därför inte heller innehåller några bestämmelser om huruvida värderegleringskonton bör inkluderas i en sådan definition. 3.6 Av promemorian framgår också att den asymmetriska behandlingen av Riksbankens orealiserade vinster och förluster på Riksbankens konton – där orealiserade förluster förs till Riksbankens resultaträkning samtidigt som orealiserade vinster ackumuleras på värderegleringskonton – gör det svårare att bedöma Riksbankens behov av rekapitalisering . Detta övervägande tycks vara motivet för att inkludera orealiserade vinster i beräkningen av målnivån. Den asymmetriska behandlingen av orealiserade vinster och förluster, som speglar försiktighetsprincipen, är emellertid en av grundprinciperna för resultatavräkning i det rättsliga ramverket för redovisning och finansiell rapportering inom ECBS. 3.7 Vad gäller själva framställningen föreskrivs i riksdagsordningen att Riksbankens fullmäktige och Riksbankens direktion får göra framställningar till riksdagen inom sina kompetensområden . Det är ECB:s tolkning att Riksbanken har en obegränsad rätt enligt riksdagsordningen att göra framställn– ingar till riksdagen om återställning av det egna kapitalet . Lagen om Sveriges riksbank och de föreslagna ändringarna av denna förpliktar aktuellt inte riksdagen att lagstifta om tillhandahållande av nytt kapital efter en framställan från Riksbanken om att återställa det egna kapitalet till grundnivån, eller den tidsperiod inom vilken staten ska ta upp en sådan begäran från Riksbanken . Ett förtydligande om riksdagens skyldighet(-er) att rekapitalisera och/eller ta upp Riksbankens begäran avseende återställning av det egna kapitalet vore välkommet . 3.8 Som beskrivits ovan inför de föreslagna ändringarna i lagen om Sveriges riksbank en möjlighet för Riksbanken att besluta om att vissa finansiella företag ska ha räntefri inlåning i Riksbanken om

text: 40 Se punkt 3.3 i yttrande

text: 41 Se punkt 13.3.11 i yttrande

text: 42 Se avsnitt 2.2.1 i promemorian.

text: 43 Riksdagsordning (2014:801).

text: 44 Se tilläggsbestämmelsen 9.17.4 i riksdagsordningen.

text: 45 Se punkt 13.3.9 i yttrande

text: 46 Se punkt 3.3.6 i yttrande

text: , och punkt 13.3.10 i yttrande

text: 47 ECB har klargjort statens ansvar att återställa centralbankens kapital under vissa omständigheter. Se punkt 3.4 i ECB:s yttrande

text: och punkt 3.3 i ECB:s yttrande

text: . Se även ECB:s konvergensrapport, juni 2024, s. 28 (andra stycket i avsnittet Finansiellt oberoende). Riksbankens egna kapital understiger målnivån. Denna inlåning ska vara oberoende av penningpolitiskt syfte och ska uteslutande i syfte att finansiera Riksbankens verksamhet. Såsom påpekats ovan kräver principen om finansiellt oberoende att en nationell centralbank måste ha tillräckliga medel för att utföra både sina ECBS-relaterade uppgifter och sina nationella uppgifter. Principen om finansiellt oberoende har således en avgörande betydelse för utförandet av en nationell centralbanks uppgifter. Möjligheten för en nationell centralbank att förfoga över tillräckliga resurser kan därför inte verka på ett sätt som skadar ett effektivt utförande av dess uppgifter, inbegripet penningpolitiska uppgifter. Om Riksbanken beslutar om att vissa finansiella företag ska ha räntefri inlåning i Riksbanken bör detta föregås av en omfattande analys av hur sådan inlåning påverkar Riksbankens möjligheter att utföra sina uppgifter. Detta yttrande kommer att offentliggöras i EUR-Lex. Utfärdat i Frankfurt am Main den 16 september 2024. [Namnteckning] Christine LAGARDE ECB:s ordförande


title: Europeiska Centralbankens Yttrande av den 24 september 2024 om rapportering av betalningsstatistik till Sveriges riksbank (CON/2024/33)

text: EUROPEISKA CENTRALBANKENS YTTRANDE av den 24 september 2024 om rapportering av betalningsstatistik till Sveriges riksbank (

text: ) Inledning och rättslig grund

text: Den 5 juli 2024 mottog Europeiska centralbanken (ECB) en begäran om yttrande från Sveriges riksbank om ett förslag till Riksbankens nya föreskrifter om rapportering av betalningsstatistik (nedan kallat förslaget till föreskrifter) tillsammans med en motivering (nedan kallad promemorian). ECB:s behörighet att avge ett yttrande grundas på artiklarna

text: och

text: i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 2.1 tredje och fjärde strecksatsen i

text: rådets beslut 98/415/EG

text: , eftersom förslaget innehåller bestämmelser som berör Sveriges riksbank samt insamling, sammanställning och distribution av monetär och finansiell statistik samt statistik rörande banker, betalningssystem och betalningsbalanser. I enlighet med

text: artikel 17.5

text: första meningen i arbetsordningen för Europeiska centralbanken har detta yttrande antagits av ECB-rådet.

text: 1. Syftet med förslaget till föreskrifter

text: 1.1 Bakgrund Som framgår av promemorian ska Riksbanken enligt lagen om Sveriges riksbank bidra till att allmänheten ska kunna göra betalningar och följa utvecklingen på betalningsmarknaden. Riksbanken ska även se till att allmänheten ska kunna göra betalningar under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap samt att hålla inflationen låg och stabil över tid. En förutsättning för att Riksbanken ska kunna leva upp till sina skyldigheter är möjligheten att inhämta och analysera statistik på betalningsområdet . Enligt promemorian finns det i dagsläget inte någon heltäckande statistik över den svenska betalningsmarknaden. Riksbanken saknar tillgång till grundläggande information om den svenska betalningsmarknaden som exempelvis totala transaktionsvolymer, värdet av dessa och hur de är fördelade mellan olika betaltjänstleverantörer. Sverige är dessutom en av få EU-medlemsstater som inte samlar in statistik som motsvarar de uppgifter som ska rapporteras enligt förordning

text: (EU) nr 1409/2013

text: om betalningsstatistik (ECB/2013/43) (nedan kallad ECB:s förordning om

text: 1 Rådets beslut

text: av den 29 juni 1998 om nationella myndigheters samråd med Europeiska centralbanken rörande förslag till rättsregler (EGT L 189, 3.7.1998, s. 42).

text: 2 Lag (2022:1568) om Sveriges riksbank.

text: 3 Se s. 1 och avsnitt 1.1 i promemorian.

text: 4 Europeiska centralbankens förordning

text: (EU) nr 1409/2013

text: av den 28 november 2013 om betalningsstatistik (ECB/2013/43) (EUT L 352, 24.12.2013, s. 18). betalningsstatistik), vilket medför att det även saknas jämförbar statistik mellan Sverige och övriga medlemsstater . Mot denna bakgrund föreslår Riksbanken nya regler för rapportering av betalningsstatistik. Enligt vad som framgår av promemorian syftar förslaget till föreskrifter till att förbättra Riksbankens analysunderlag och göra det möjligt för Riksbanken att kontinuerligt följa utvecklingen på betalningsmarknaden utifrån insamlad data. Förslaget till föreskrifter syftar också till att förbättra Riksbankens analysunderlag för det penningpolitiska arbetet eftersom uppgifterna är viktiga för nulägesanalyser och prognoser på kort sikt för den svenska ekonomin. Uppgifterna är framför allt viktiga för att kunna analysera hur hushållens konsumtion utvecklas samt för att Riksbanken ska få bättre information om till vilka branscher betalningar går . 1.2 Tillämpningsområde Förslaget till föreskrifter riktar sig till betaltjänstleverantörer och operatörer av betalningssystem som har sin hemvist i Sverige och utländska betaltjänstleverantörer med filial i Sverige (nedan kallade uppgiftslämnare). För en uppgiftslämnare som har verksamhet i utlandet omfattas endast verksamhet som sker direkt över landsgränserna och inte via filialer eller dotterbolag i utlandet. Föreskrifterna ska heller inte tillämpas på betaltjänstleverantörer som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster . 1.3 Rapporteringskrav Enligt förslaget till föreskrifter ska betaltjänstleverantörer tillhandahålla information om ett antal poster, däribland kortbaserade betalningstransaktioner, gireringar, autogireringar, betalningstransaktioner med elektroniska pengar, kontantinsättningar i uttagsautomater, OTCkontantinsättningar, samt kontantuttag ur uttagsautomater och OTC-kontantuttag. Av dessa poster måste majoriteten rapporteras för varje enskild betalningstransaktion (nedan kallade enskilda poster), medan resten ska rapporteras på aggregerad nivå (aggregerade poster) . Betaltjänstoperatörerna ska tillhandahålla information om ett antal poster, däribland direkta och indirekta deltagare, kortbaserade betalningstransaktioner, betalningsöverföringar, autogireringar, betalningstransaktioner med elektroniska pengar, kontantinsättningar i uttagsautomater och OTCkontantinsättningar samt kontantuttag ur uttagsautomater och OTC-kontantuttag. Alla angivna poster ska rapporteras på aggregerad nivå . 1.4 Rapporteringsfrekvens Betaltjänstleverantörer ska rapportera de enskilda posterna varje kalendervecka och de aggregerade posterna varje kalenderkvartal . Om betaltjänstleverantören ingår i den grupp betaltjänstleverantörer vars sammanlagda antal eller värde per betaltjänst för de enskilda posterna överstiger 5 procent men inte 15 procent av det totala antalet eller värdet per kalenderår för samtliga betaltjänstleverantörer får Riksbanken dock besluta att betaltjänstleverantören – för de enskilda

text: 5 Se s. 1 i promemorian.

text: 6 Se s. 1–2 och avsnitt 1.2 i promemorian.

text: 7 Se avsnitt 1 i förslaget till föreskrifter.

text: 8 Se avsnitt 3 i förslaget till föreskrifter.

text: 9 Se avsnitt 7 i förslaget till föreskrifter.

text: 10 Se avsnitt 4 i förslaget till föreskrifter. posterna – ska rapportera varje kalenderkvartal i stället för varje kalendervecka. Om betaltjänstleverantören ingår i den grupp betaltjänstleverantörer vars sammanlagda antal eller värde per betaltjänst för de enskilda posterna inte överstiger 5 procent av det totala antalet eller värdet per kalenderår för samtliga betaltjänstleverantörer får Riksbanken besluta att betaltjänstleverantören ska rapportera varje kalenderår i stället för varje kalendervecka. Rapporteringen av aggregerade poster ska då lämnas in uppdelat på kalenderkvartal. Riksbanken bör få återkalla ett beslut om undantag . Betaltjänstleverantörer måste rapportera varje kalenderkvartal . 1.5 Rättelse och verifiering av lämnade uppgifter Om Riksbanken upptäcker att felaktiga eller inkompletta uppgifter har lämnats in ska en uppgiftslämnare enligt förslaget till föreskrifter på begäran av Riksbanken lämna rättelser för upp till två år tillbaka från rapporttillfället. En uppgiftslämnare som upptäcker betydande fel i tidigare lämnade uppgifter ska kontakta Riksbanken för bedömning av om rättelser bör ske. Med betydande fel avses sådana fel som påverkar tolkningen av statistiken, och vid tveksamheter om ett fel är betydande eller inte bör avstämning ske med Riksbanken . På Riksbankens begäran ska en uppgiftslämnare dessutom skyndsamt verifiera och förklara större förändringar och avvikande värden i rapporteringen . Enligt promemorian kan svarstiden variera beroende på hur tidskritiskt det är för Riksbanken i förhållande till Riksbankens analys av uppgifterna eller publicering samt leverans av statistiken. Detta innebär att svarstiden kan variera från ett par dagar till ett par veckor, eller längre . 1.6 Undantag från förslaget till föreskrifter Enligt förslaget till föreskrifter får Riksbanken besluta om undantag från föreskrifterna om det finns särskilda skäl . I promemorian anges att Riksbanken även bör kunna besluta om undantag från föreskrifterna i sin helhet om det föreligger särskilda skäl. Möjligheten att bevilja undantag på grund av särskilda skäl bör dock tillämpas restriktivt. Särskilda skäl kan exempelvis vara att en uppgiftslämnare rent praktiskt är förhindrad att rapportera vid enstaka tillfällen, exempelvis på grund av brand eller liknande situationer. Uppgiftslämnarens storlek, antalet eller värdet av transaktionerna utgör således inte skäl att besluta om undantag från föreskrifterna i sin helhet .

text: 2. Allmänna kommentarer

text: 2.1 Sverige är en medlemsstat med undantag som inte har infört euron som valuta, vilket innebär att ECB:s förordning om betalningsstatistik inte är tillämplig i Sverige. Även om det erkänns att de förordningar som ECB antar i enlighet med

text: artikel 34.1 i stadgan

text: för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECBS-stadgan) inte medför

text: 11 Se avsnitt 5 i förslaget till föreskrifter.

text: 12 Se avsnitt 8 i förslaget till föreskrifter.

text: 13 Se avsnitt 10 i förslaget till föreskrifter och avsnitt 2.5 i promemorian.

text: 14 Se avsnitt 11 i förslaget till föreskrifter.

text: 15 Se avsnitt 2.5 i promemorian.

text: 16 Se avsnitt 14 i förslaget till föreskrifter.

text: 17 Se avsnitt 2.7 i promemorian.

text: 18 ECB:s förordning om betalningsstatistik, skäl 6. några rättigheter eller skyldigheter för de medlemsstater som inte har euron som valuta (nedan kallade medlemsstater utanför euroområdet) är artikel 5 i ECBS-stadgan tillämplig på insamlingen av statistisk information för såväl de medlemsstater som har euron som valuta (nedan kallade medlemsstater i euroområdet) och medlemsstaterna utanför euroområdet. I

text: skäl 17

text: i

text: rådets förordning (EG) nr 2533/98

text: erinras om att artikel 5 i ECBS-stadgan, tillsammans med

text: artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen

text: , medför en skyldighet för medlemsstater utanför euroområdet att på nationell nivå utforma och genomföra alla de åtgärder som de anser lämpliga för att kunna inhämta de statistiska uppgifter som behövs för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav och för att i tid fullborda förberedelserna på statistikområdet för att de ska bli medlemsstater i euroområdet. 2.2 I linje med ovanstående föreskriver Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2013/44 , som riktar sig till de nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta och som deltar i den ram för insamling av betalningsstatistik inom ECBS som inrättas genom förordningen om betalningsstatistik, att sådana nationella centralbanker bör tillämpa de bestämmelser i ECB:s förordning om betalningsstatistik som riktar sig till de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta. I rekommendation ECB/2013/44 förtydligas att uppgifter som samlas in från betaltjänstleverantörer, utgivare av elektroniska pengar och operatörer av betalningssystem i enlighet med ECB:s förordning om betalningsstatistik är viktiga för att identifiera och kontrollera utvecklingen på betalningsmarknaderna inom medlemsstaterna samt för att bidra till att främja väl fungerande betalningssystem . De nationella centralbankerna i medlemsstater som inte har euron som valuta men som deltar i ramen för insamling av betalningsstatistik bör samarbeta med varandra, med de nationella centralbankerna i euroområdets medlemsstater samt med ECB när de tillämpar denna ram i enlighet med ECB:s förordning om betalningsstatistik . 2.3 Av ECB:s förordning om betalningsstatistik framgår följande: i) De nationella centralbankerna ska fastställa och genomföra de rapporteringsförfaranden som ska följas av de faktiska uppgiftslämnarna i enlighet med nationella särdrag, och även säkerställa att dessa rapporteringsförfaranden medför att de statistiska uppgifter som krävs enligt denna förordning rapporteras och att de ger möjlighet till kontroll av att minimistandarderna enligt bilaga IV för överföring, noggrannhet, begreppsmässig överensstämmelse och revidering följs, ii) när de nationella centralbankerna beviljar uppgiftslämnare undantag ska de beakta proportionalitetsprincipen, iii) de nationella centralbankerna ska varje år kontrollera att villkoren är uppfyllda i så god tid att de vid behov kan bevilja eller återkalla undantag med verkan från det andra påföljande kalenderårets början, och denna kontroll ska baseras på de relevanta rapporteringsperioderna för de tolv månaderna direkt före den referensperiod då granskningen sker, iv) de nationella centralbankerna ska tydligt ange den rapporteringsfrekvens med vilken uppgiftslämnarna ska rapportera till de nationella centralbankerna och säkerställa att de

text: 19 Rådets förordning

text: (EG) nr 2533/98

text: av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (EGT L 318, 27.11.1998, s. 8).

text: Artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen

text: stadgar att enligt principen om lojalt samarbete ska unionen och medlemsstaterna respektera och bistå varandra när de fullgör de uppgifter som följer av fördragen.

text: 21 Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2013/44 av den 28 november 2013 om betalningsstatistik (2014/C 5/01) (EUT C 5, 9.1.2014, s. 1).

text: 22 Skäl 1 i ECB:s rekommendation.

text: 23 Skäl 2 i ECB:s rekommendation. nationella centralbankerna själva kan iaktta sina egna rapporteringsfrister gentemot ECB enligt ECB:s förordning om betalningsstatistik, samt v) de nationella centralbankerna ska utöva rätten att kontrollera eller att obligatoriskt samla in de uppgifter som uppgiftslämnarna ska lämna i enlighet med ECB:s förordning om betalningsstatistik, utan att detta påverkar ECB:s rätt att själv utöva denna rätt och, de nationella centralbankerna ska särskilt utöva denna rätt då en uppgiftslämnare inte uppfyller de minimistandarder för överföring, noggrannhet, begreppsmässig överensstämmelse och revidering som anges i bilaga IV i den förordningen . 2.4 Riksbanken tillhandahåller redan betalningsstatistik till ECB med stöd av lagen om Sveriges riksbank och tolkar det som att Riksbanken även fortsättningsvis kommer att fortsätta att göra detta i enlighet med den ökade omfattningen av betalningsstatistik som samlas in enligt förslaget till föreskrifter. Mot denna bakgrund välkomnar ECB förslaget till föreskrifter eftersom dessa i praktiken kommer att underlätta Riksbankens förmåga att följa rekommendation ECB/2013/44. Även om statistik över bedrägliga betalningstransaktioner samlas in av Finansinspektionen enligt relevanta riktlinjer från Europeiska bankmyndigheten (EBA), noterar ECB att Riksbanken har målsättningen att stödja ett ”gemensamt dataflöde” – anpassat till ECB:s krav om statistikrapportering vad gäller omfattning och frekvens – och rapportera betalningsstatistik och statistik över bedrägliga betalningstransaktioner till ECB, som i sin tur skulle kunna dela denna med EBA, förutsatt att nödvändiga samarbetsarrangemang inrättas . 2.5 ECB välkomnar även att förslaget till föreskrifter också kommer att underlätta för Riksbanken att uppfylla sina skyldigheter enligt lagen om Sveriges riksbank. Möjligheten att samla in och analysera statistik på betalningsområdet gör att Riksbanken kan fullgöra sitt mandat, bl.a. att bidra till att allmänheten kan göra betalningar, följa utvecklingen på betalningsmarknaden, se till att allmänheten ska kunna göra betalningar under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap samt att hålla inflationen låg och stabil över tid.

text: 3. Specifika kommentarer

text: 3.1 Tillämpningsområdet för förslaget till föreskrifter är bredare och innehåller mer detaljerad information jämfört med ECB:s förordning om betalningsstatistik. Generellt rekommenderar ECB att förslaget till föreskrifter så långt som möjligt anpassas till ECB:s förordning om betalningsstatistik. Detta är särskilt viktigt för att säkerställa harmoniseringen av uppgiftsdelningen och jämförbarhet mellan uppgifter mellan EU:s medlemsstater. I detta avseende rekommenderar ECB att särskilt följande områden anpassas i största möjliga utsträckning till motsvarande bestämmelser i förordningen. 3.2 För det första skulle ECB i princip välkomna att samma typer av betaltjänstleverantörer inkluderas i gruppen av uppgiftslämnare som i ECB:s förordning om betalningsstatistik , eftersom förslaget till föreskrifter inte gäller för betaltjänstleverantörer som endast tillhandahåller kontoinformationstjänster

text: 24 Se artiklarna 3.2, 4.1, 4.5, 6.2 och 7 i ECB:s förordning om betalningsstatistik.

text: 25 Se 1 kap. 11 § i lagen om Sveriges riksbank.

text: 26 Se avsnitt 1.6 i promemorian.

text: 27 Se artikel 2 i ECB:s förordning om betalningsstatistik. (AISP). Såvida denna information inte samlas in på annat håll bör AISP inkluderas för att rapportera uppgifter om antalet kunder och antalet konton som är tillgängliga för AISP. 3.3 ECB skulle också välkomna en uppdatering av bestämmelserna i förslaget till föreskrifter om rättelse av felaktiga eller ofullständiga uppgifter som tidigare lämnats in i syfte att anpassa dessa till ECB:s förordning om betalningsstatistik. Förordningen begränsar inte den period under vilken rättelser kan krävas från uppgiftslämnarna. 3.4 I förslaget till föreskrifter föreslås att vissa uppgiftslämnare ska kunna få undantag och rapportera uppgifter med en lägre frekvens, vilket tyder på att ett större antal uppgiftslämnare kan komma att beviljas undantag än vad som föreskrivs enligt ECB:s förordning om betalningsstatistik. Detta kan leda till ett scenario där Riksbanken i allt större utsträckning rapporterar skattningar till ECB snarare än normala uppgifter, vilket skulle kunna äventyra svenska nationella aggregat och resultera i sämre jämförbarhet med andra medlemsstater. För vecko- och kvartalsvisa uppgifter rekommenderar ECB därför att undantagen enligt förslaget till föreskrifter i största möjliga utsträckning anpassas till undantagen i artikel 4 i ECB:s förordning om betalningsstatistik. I fall där uppgiftslämnarna har beviljats undantag rekommenderar ECB dessutom att man inför uppräkningsförfaranden för att säkerställa att den betalningsstatistik som rapporteras till ECB är representativ för hela den uppgiftslämnande populationen. Detta yttrande kommer att offentliggöras i EUR-Lex. Utfärdat i Frankfurt am Main den 24 september 2024. [Namnteckning] Christine LAGARDE ECB:s ordförande