text: RIKTLINJER FÖR HANTERING AV RÄNTERISK SOM FÖLJER AV VERKSAMHET UTANFÖR HANDELSLAGRET

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av den 24 november 2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr

text: och om upphävande av

text: kommissionens beslut 2009/78/EG

text: (EUT L 331, 15.12.2010, s. 12).

text: RIKTLINJER FÖR HANTERING AV RÄNTERISK SOM FÖLJER AV VERKSAMHET UTANFÖR HANDELSLAGRET (b) Risker i samband med förändringar av avkastningskurvans lutning och form (nedan kallad {i>vridningsrisk<i}). (c) Risker i samband med exponering för en ränta som justeras under något annorlunda omständigheter (nedan kallad {i>basrisk<i}). (d) Risker i samband med optioner, inklusive inbäddad optionsrätt, t.ex. konsumenter som löser in fastränteprodukter när marknadsräntan sjunker (nedan kallad {i>optionsrisk<i}).

text: Återprissättningsri Gap-analys Volymen obalanser i olika tidsintervaller sk Gap-analys, partiella Spridningen och koncentrationen av Vridningsrisk durationer obalanser i olika tidsintervaller Användning av derivat och andra Inventering av risksäkringsinstrument för olika baser, Basrisk instrumentgrupper konvexitet och tidsskillnader som förbises i baserat på olika räntor gap-analysen Volymen inteckningar, transaktionskonton, Inventering av alla sparkonton och kapitalkonton där kunden Optionsrisk instrument med har möjligheten att avvika från den inbäddade optioner avtalsmässiga löptiden

text: Kvantitativa verktyg Beskrivning Fördelar och begränsningar Risktyper som och modeller eventuellt mäts

text: Statisk modell

text: Gap-analys En gap-analys är en enkel modell för att identifiera och bedöma Fördel: Återprissättningsris exponeringen mot återprissättningsrisk. Den mäter den aritmetiska Enkel metod som är relativt lätt att förklara och k differensen mellan det nominella beloppet för räntekänsliga tillgångar förstå. och skulder utanför handelslagret i absoluta termer. Överskott av tillgångar visas med ett plustecken för att ange att den verksamheten Begränsningar: utanför handelslagret ökar i värde (inkomst) och att tillgångarna ökar i Den utgår från antagandet att alla positioner i ett värde (inkomst). Underskott visas med ett minustecken för att ange att särskilt löptidssegment förfaller eller justeras verksamheten utanför handelslagret sjunker i värde (inkomst) och samtidigt. skulderna ökar i värde (inkomst). Vid en gap-analys fördelas alla berörda räntekänsliga tillgångar och skulder mellan ett visst antal förutbestämda Det är en statisk modell som inte tar hänsyn till tidsintervaller enligt deras nästa avtalsmässiga räntejusteringstidpunkt optionalitetsparametrarnas räntekänslighet.

text: eller enligt beteendemässiga antaganden om löptiden eller

text: räntejusteringstidpunkten. Ett underskott/överskott kan multipliceras Vridningsrisken och/eller basrisken kan inte analyseras med en antagen ränteförändring för att ge en approximativ förändring av på ett tillfredsställande sätt med hjälp av en gapannualiserade nettoränteintäkter till följd av en sådan ränteutveckling. analys.

text: Dynamiska modeller

text: Resultatrisk Resultatrisken mäter förlusten av nettoränteintäkter (och annan inkomst) Fördelar: Återprissättningsris under en viss tidshorisont (ett till fem år) som en följd av Den analyserar ränteriskprofilen för verksamhet k ränteutvecklingen, antingen en gradvis utveckling eller i form av en enda utanför handelslagret i detalj i förhållande till Vridningsrisk stor räntechock. Utgångspunkten är en fördelning av berörda tillgångar bankens särskilda omständigheter. Basrisk

text: och skulder i tidsintervaller efter löptid eller räntejusteringstidpunkt. En uttömmande dynamisk metod som tar hänsyn till Optionsrisk Resultatrisken är skillnaden i nettoränteintäkter mellan ett grundscenario alla räntekänsliga komponenter och ger en god och ett alternativt scenario. Räntorna som används för justering enligt indikation om de kortsiktiga effekterna av konvexitet grundscenariot utgår från terminsräntor genom att tillämpa lämpliga och vridningsrisk. spreads och avista-/terminsräntor för olika instrument. I det alternativa scenariot läggs räntan och spreadförskjutningar på terminsräntorna som Begränsningar: används i grundscenariot. Modelleringen är mycket känslig för antaganden om Med rätt utformade och uttömmande stresstestscenarier är det en kundbeteende och ledningens reaktioner på olika dynamisk metod som tar hänsyn till alla komponenter i räntekänsligheten scenarier. inklusive vridningsrisk, basrisk och kreditspreadrisk samt ger en inblick i Den täcker en relativt kort tidshorisont och bortser beteenden vid sparande och betalning med hänsyn till planerade därför från inkomster utanför observationsperioden. förändringar av sambandet mellan löptider och räntejustering samt storlek på verksamheten utanför handelslagret. Resultatrisken kan användas som ett mått för en enda chock eller som en simuleringsmetod genom att använda flera olika scenarier och beräkna en maximal förlust inom ett förutbestämt konfidensintervall.

text: Ekonomiska värdemått

text: Statisk modell

text: Riskkapital/ekonomiskt Riskkapital/ekonomiskt värde av eget kapital mäter den teoretiska Fördelar: Återprissättningsris värde av eget kapital förändringen av den aktuella balansräkningens nettonuvärde och därmed k

text: Ett enkelt mått på ränterisk som tar hänsyn till en

text: dess egna kapital efter en räntechock. I denna metod jämförs det egna

text: del av ränteriskens centrala inslag. Vridningsrisk

text: kapitalet enligt alternativa stresscenarier med värdet enligt ett

text: grundscenario. Värdet av det egna kapitalet beräknas som nuvärdet av tillgångar minus skulder, utan att inkludera antaganden om eget kapital. En nettonuvärdesberäkning som inte justerar för

text: räntescenariots inverkan på kassaflödet kan inte

text: För interna ändamål kan instituten komplettera denna beräkning med en fånga upp basrisk eller optionsrisk. modell av riskkapital/ekonomiskt värde av eget kapital som tar hänsyn till

text: antaganden om eget kapital. Värderingar som baseras på nettonuvärdesberäkningar är i hög grad beroende

text: Hur exakt värderingen av balansräkningens positioner blir beror i hög grad på beräknade kassaflöden och använda diskonteringsräntor. av antaganden om tidpunkter för kassaflöden och använd diskonteringsränta.

text: Metoden kan undervärdera den kortsiktiga effekten

text: av konvexitet och vridningsrisk. Modifierad duration Modifierad duration åskådliggör det finansiella instrumentets relativa Fördelar: Återprissättningsris för eget kapital och förändrade marknadsvärde motsvarande en marginell k

text: Den analyserar på ett enkelt sätt vilken effekt en

text: PV01 av eget kapital parallellförskjutning av avkastningskurvan med en procentenhet. I

text: bestämd ränteförändring i en viss tillgångs- eller

text: aggregerad form kan den tillämpas på hela den övriga verksamheten. skuldklass, eller i balansräkningen som helhet, har på Exponeringen mot återprissättningsrisk utanför handelslagret uttrycks det ekonomiska värdet. genom modifierad duration för eget kapital. PV01 av eget kapital är ett absolut mått som fås genom modifierad duration för eget kapital. Detta mått uttrycker den absoluta förändringen av eget kapital till följd av en Begränsningar: parallellförskjutning av avkastningskurvan med en baspunkt (0,01 Den kan endast användas vid marginella

text: förskjutningar av avkastningskurvan. Större

text: procent). förändringar av räntan, och därmed av konvexiteten, Utgångspunkten är allokeringen av tillgångar och skulder till olika kan inte mätas på rätt sätt. tidsintervaller i förhållande till deras räntejusteringstidpunkt och typ av instrument. En lämplig avkastningskurva väljs för varje typ av instrument.

text: Den kan endast användas vid marginella

text: En modifierad duration beräknas för varje tidsintervall och instrumenttyp.

text: förskjutningar av avkastningskurvan och inte för att

text: Det egna kapitalets modifierade duration beräknas sedan som ett mäta basrisk eller vridningsrisk. genomsnitt av de modifierade durationerna för alla tidsintervall viktade mot exponeringar i tillämpliga tidsintervall (plustecken för överskott och

text: Det är en statisk modell som inte tar hänsyn till

text: minustecken för underskott). PV01 av eget kapital fås genom att

text: optionalitetsparametrarnas räntekänslighet.

text: multiplicera den modifierade durationen med det egna kapitalets värde (tillgångar – skulder) och dividera med 10 000 för att få ett baspunktsvärde.

text: Partiellt modifierade Partiellt modifierade durationer och partiellt PV01 beräknas för Fördelar: Vridningsrisk durationer och partiellt nettoräntepositioner i delportföljer som representerar olika tidsintervaller Den analyserar effekten av förändringar av PV01 utanför handelslagret enligt den metod som beskrivs ovan. Dessa partiella avkastningskurvans form på den övriga mått visar marknadsvärdets känslighet utanför handelslagret vid en verksamhetens ekonomiska värde. marginell parallellförskjutning av en avkastningskurva i särskilda

text: löptidssegment. En parallellförskjutning av olika storleksordning kan

text: Den kan endast användas vid marginella

text: tillämpas för varje delportföljs partiella mått, genom vilken effekten av

text: förskjutningar av avkastningskurvan inom varje

text: avkastningskurvans ändrade form kan beräknas för hela portföljen. Vid segment. uppdelningen av den övriga verksamheten i delportföljer enligt

text: Det är en uppsättning statiska mått som inte tar

text: tidsintervaller bör instituten beakta fördelningen av exponeringar i

text: hänsyn till optionalitet, basrisk och konvexitet.

text: tidsintervallen så att delportföljerna på ett tillfredsställande sätt

text: återspeglar den övriga verksamhetens exponering mot vridningsrisk.

text: Dynamiska modeller

text: Riskkapital/ekonomiskt En mer sofistikerad version av det statiska måttet (som beskrivs ovan) där Fördelar: Återprissättningsris värde av eget kapital kassaflöden kan räknas om på ett dynamiskt sätt för att ta hänsyn till att Så länge de alternativa stresscenarierna utformas på k storlek och tidpunkt kan skilja sig åt i de olika scenarierna som ett resultat ett tillfredsställande sätt är det ett uttömmande Vridningsrisk av kundbeteende och en reaktion på det valda scenariot. Detta mått är mått på ränterisk som tar hänsyn till ränteriskens

text: utformat för att även ta hänsyn till basrisk och kan uppskatta den alla komponenter.

text: långsiktiga effekten av en förändring av avkastningskurvans form om

text: alternativa scenarier utformas på ett tillfredsställande sätt.

text: Värderingar som baseras på nettonuvärdesberäkningar är i hög grad beroende av antaganden om tidpunkter för kassaflöden och

text: använd diskonteringsränta.

text: av konvexitet och vridningsrisk.

text: Effektiv duration för Den effektiva durationen mäter värdeförändringar på grund av marginella Fördelar: Återprissättningsris eget kapital parallellförskjutningar av avkastningskurvan. Ett exempel är ytterligare Den analyserar på ett enkelt sätt det ekonomiska k modifierad duration till följd av inbäddade optioners räntekänslighet. värdets effekt på en bestämd ränteförändring med

text: Beräkningen av den effektiva durationen baseras på det ändrade värdet hänsyn till optionsrisk. av en portfölj till följd av en ränteökning eller en räntesänkning jämfört

text: med ett grundscenario, där inte bara förändringarna av Den kan endast användas vid marginella

text: diskonteringsräntan införlivas utan även ränterelaterade förändringar av

text: förskjutningar av avkastningskurvan och tar endast

text: de förväntade kassaflödenas storlek för instrument som innehåller hänsyn till den räntekänsliga delen av portföljens inbäddade optioner. optionsrisk.

text: Value-at-Risk Value-at-Risk-metoden mäter den förväntade maximala förlusten av Fördelar: Återprissättningsris marknadsvärde som kan inträffa under normala marknadsförhållanden Den tar hänsyn till historisk pris- och räntevolatilitet. k inom en viss tidshorisont och med en bestämd konfidensnivå. När det Den tar hänsyn till diversifieringseffekter i, eller Vridningsrisk gäller Value-at-Risk utanför handelslagret beräknas förändringarna i

text: mellan, portföljer eller balansräkningspositioner. Basrisk

text: marknadsvärdet för verksamhet utanför handelslagret och därmed av det

text: Metoden mäter inte bara förlustens omfattning utan Optionsrisk

text: egna kapitalet för en uppsättning scenarier med alternativa gör det också möjligt att välja sannolikheten för avkastningskurvor. När Value-at-Risk-metoden används för verksamhet förlusten. utanför handelslagret bör tidshorisonten överensstämma med den övriga

text: verksamhetens ekonomiska modell och antas i regel vara ett år. Value-at-Risk-metoden är utformad för normala Value-at-Risk-metoden omfattar tre olika tekniker: marknadsförhållanden och täcker inte svansrisk på

text: ett tillfredsställande sätt. Det är därför inte

text: • Historisk simulering: alternativa räntescenarier utgår från historiska

text: tillräckligt att endast förlita sig på Value-at-Risk-

text: iakttagelser. De historiska perioder som används behöver vara mått när extrema krissituationer övervägs. tillräckligt långa för att fånga upp väsentliga chocker men samtidigt

text: Både historisk Value-at-Risk och varians-kovarians-

text: tillräckligt korta för att vara relevanta. När ett institut väljer en

text: metoden för Value-at-Risk är bakåtblickande innehavsperiod för beräkningsändamål måste den undvika metoder där framtiden utgår från historien och

text: autokorrelation inom urvalet men samtidigt se till att det finns ett betydande antal iakttagelser och att en chock förekommer inom fångar därför troligen inte upp svansrisker.

text: iakttagelserna. Varians-kovarians-metoden förutsätter att intäkterna är statistiskt normalfördelade och att

text: • Varians-kovariansmatris: räntan för olika löptidssimuleringar utgår

text: portföljerna är en linjärkombination av

text: från historiska iakttagelser och en varians-kovariansmatris används

text: underliggande positioner. Därför är metoden mindre

text: för att ta hänsyn till räntornas korrelation mellan olika löptider. lämplig för portföljer med hög optionalitet. Samma överväganden gäller som för historisk Value-at-Risk.

text: Monte Carlo-simuleringsmetoden är tekniskt och

text: • Monte Carlo-simulering: ränteavkastningskurvor och ränteutveckling beräkningsmässigt mycket krävande. simuleras slumpvis. Denna teknik är särskilt lämplig för värdering av produkter som innehåller optioner. Value-at-Risk-modeller riskerar att bli en ”svart låda”

text: som användare förlitar sig på utan att förstå

text: systemen fullt ut.

text: I vilken utsträckning olika typer av ränterisker mäts beror på modellens utformning och vilka scenarier som används. Value-at-Risk-modeller är lämpliga för att fånga upp produkters optionalitet och konvexitet samt vridningsrisk och basrisk.

text: Kvantitativa verktyg Vägledande sofistikeringsnivåer för kvantitativa verktyg och modeller och modeller Nivå 1 Nivå 2 Nivå 3 Nivå 4

text: Gap-analys Tidsintervaller som Kortare tidsintervaller som Dynamisk analys som tar hänsyn till Dynamisk analys som tar hänsyn till rekommenderas av återspeglar avvecklingsverksamhet och avvecklingsverksamhet och Baselkommittén för sammansättningen av den finansieringsplaner och som sätter finansieringsplaner och som sätter banktillsyn i {i>Principles övriga verksamheten. kommersiella marginaler i kommersiella marginaler i perspektiv for the Management and perspektiv mot räntemiljön. mot räntemiljön. Supervision of Interest Rate Risk <i}(ej översatt till svenska) från juli 2004 (nedan kallad {i>2004 års Baselriktlinjer<i}). Resultatrisk Standardchock tillämpad Standardchocktester och andra Stresstester för avkastningskurvan, Omfattande stresscenarier som på resultat i konstant stresstester för avkastningskurvan basrisk och option enligt avsnitt 4– kombinerar antaganden om balansräkning. Baserat på enligt avsnitt 4–2.1 om scenarier 2.1 om scenarier och stresstester i förskjutningar av tidsintervaller enligt och stresstester i de detaljerade de detaljerade riktlinjerna separat avkastningskurvor med rekommendationerna i riktlinjerna tillämpade på resultat tillämpade på resultat enligt förändringar av bas och 2004 års Baselriktlinjer. som återspeglar en konstant affärsplaner eller konstant kreditspreads, samt förändrat balansräkning eller enkla balansräkning. kundbeteende. De används för att antaganden om framtida förutsäga affärsvolymer och affärsutveckling. resultat för att mäta skillnaden jämfört med den underliggande affärsplanen.

text: Ekonomiska värdemått

text: Riskkapital/ekonomiskt Tillämpning av standardchock. Kortare tidsintervaller som Kortare tidsintervaller uppdelade i Mått beräknat på transaktions- eller värde av eget kapital Med hjälp av tidsintervaller, återspeglar sammansättningen instrumenttyper med egna kassaflödesbasis. Omfattande löptider och aggregering av av den övriga verksamheten löptidsvikter eller måttet beräknat stresscenarier som kombinerar indata som överensstämmer med löptidsvikter. Tillämpning på transaktions-/kassaflödesbasis. antaganden om förskjutningar av med interna standarder för av standardchock och andra Tillämpning av standardchock och avkastningskurvor med förändrat mätning av ränterisk som förskjutningar av andra förskjutningar av kundbeteende. följer av verksamhet utanför avkastningskurvan enligt avsnitt avkastningskurvan enligt avsnitt 4–

text: handelslagret eller med hjälp 4–2.1 om scenarier och 2.1 om scenarier och stresstester i av tidsintervaller och vikter stresstester i de detaljerade de detaljerade riktlinjerna. enligt rekommendationerna i riktlinjerna. Tillräckliga löptider Tillräckliga löptider för 2004 års Baselriktlinjer, för avkastningskurvan. avkastningskurvor. Stresstester för avkastningskurvor med minst avkastningskurvor och basrisk enligt sex löptider. avsnitt 4–2.1 om scenarier och stresstester i de detaljerade riktlinjerna. Modellering av räntekänslighet för modelleringsantaganden med hänsyn till konvexitet. Modifierad duration Tidsintervaller och vikter Kortare tidsintervaller som Kortare tidsintervaller uppdelade i Löptid beräknad per transaktion för eget kapital och enligt återspeglar instrumenttyper med egna utanför handelslagret. PV01 av eget kapital rekommendationerna i sammansättningen av den löptidsvikter. Tillämpning av Tillämpning av standardchock 2004 års Baselriktlinjer. övriga verksamheten med standardchock och andra och andra förskjutningar av Tillämpning av löptidsvikter. Tillämpning av förskjutningar av avkastningskurvan avkastningskurvan enligt avsnitt standardchock. Modell standardchock och andra enligt avsnitt 4–2.1 om scenarier och 4–2.1 om scenarier och för avkastningskurva med förskjutningar av stresstester i de detaljerade stresstester i de detaljerade minst sex löptider. avkastningskurvan enligt riktlinjerna. Tillräckliga löptider för riktlinjerna. Tillräckliga löptider avsnitt 4–2.1 om scenarier avkastningskurvor. Tillämpning av för avkastningskurvor. och stresstester i de partiella mått per tidsintervall. Tillämpning av partiella mått per detaljerade riktlinjerna. tidsintervall. Tillräckliga löptider för avkastningskurvan. Effektiv duration för Alternativa scenarier Alternativa scenarier baserade på Alternativa scenarier baserade på Tillämpning av standardchock eget kapital baserade på standardchock och andra standardchock och andra och andra förskjutningar av standardchock och förskjutningar av förskjutningar av avkastningskurvan avkastningskurvan enligt avsnitt inverkan av grovt avkastningskurvan enligt avsnitt enligt avsnitt 4–2.1 om scenarier och 4–2.1 om scenarier och uppskattad option för 4–2.1 om scenarier och stresstester i de detaljerade stresstester i de detaljerade hela portföljen. stresstester i de detaljerade riktlinjerna. Effekten av uppskattade riktlinjerna. Effekten av riktlinjerna. Effekten av optioner på transaktionsnivå. uppskattade optioner på uppskattade optioner per transaktionsnivå. instrumenttyp.

text: Value-at-Risk Modell för Tillräckliga löptider i Tillräckliga löptider i Tillräckliga löptider för alla avkastningskurva med avkastningskurvor med väsentlig avkastningskurvor med väsentlig avkastningskurvor. Fullständig minst sex löptider. exponering. Inkludering av andra exponering. Fullständig värdering av värdering av optionalitet. känslighetsparametrar samt delta optionalitet. Daglig uppdatering av Inkludera Monte Carlo- (grekerna). riskfaktorer. Åtminstone bör simuleringar i portföljer med volatilitetsleenden användas. väsentlig optionalitet. Daglig uppdatering av riskfaktorer. Användning av volatilitetsytor för alla underliggande positioner utanför handelslagret.

publisher: Europeiska bankmyndigheten

sprak: sv

status: upphävt

title: Riktlinjer för hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret

serie: gl

type: stycke

text: Riktlinjer

type: rubrik

text: för hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: Innehåll

text: EBA:s riktlinjer för hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret 3

text: Efterlevnads- och rapporteringsskyldigheter 3

text: Avsnitt 2 – Syfte, tillämpningsområde och definitioner 4

text: Avsnitt 3 – Genomförande 5

text: Avsnitt 4 – Hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret 5

text: 1. Riktlinjer på hög nivå 5

text: 2. Detaljerade riktlinjer 9 Bilaga A – Metoder för mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret 22 Bilaga B - Sofistikeringsmatris för mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret 27

text: EBA:s riktlinjer för hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret Efterlevnads- och rapporteringsskyldigheter

text: Riktlinjernas status

text: 1. Detta dokument innehåller riktlinjer som har utfärdats enligt

text: artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: . I enlighet med

text: artikel 16.3 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: måste behöriga myndigheter och finansinstitut göra allt för att följa riktlinjerna.

text: 2. Riktlinjerna visar Europeiska bankmyndighetens (EBA) syn på lämplig tillsynspraxis inom det europeiska systemet för finansiell tillsyn eller på hur unionslagstiftningen ska tillämpas inom ett särskilt område. Behöriga myndigheter enligt definitionen i

text: artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: som berörs av riktlinjerna ska följa dem genom att på lämpligt sätt införliva dem i sin praxis (till exempel genom att ändra sina regelverk eller tillsynsrutiner), även när riktlinjerna i första hand riktas till finansinstitut.

text: Rapporteringskrav

text: 3. Enligt

text: måste de behöriga myndigheterna meddela EBA om de följer eller har för avsikt att följa dessa riktlinjer, alternativt ange skälen till att de inte gör det, senast den 07.12.2015. Om någon sådan anmälan inte inkommer inom denna tidsfrist kommer EBA att anse att de behöriga myndigheterna inte följer riktlinjerna. Anmälningar ska lämnas på det formulär som tillhandahålls på EBA:s webbplats till compliance@eba.europa.eu med hänvisningen ”

text: ”. Anmälningar ska inges av personer som har befogenhet att rapportera om hur reglerna efterlevs på de behöriga myndigheternas vägnar. Alla förändringar i graden av efterlevnad måste rapporteras till EBA.

text: 4. Anmälningar kommer att offentliggöras på EBA:s webbplats i enlighet med

text: artikel 16.3

text: Avsnitt 2 – Syfte, tillämpningsområde och definitioner

text: Syfte

text: 5. I dessa riktlinjer (a) specificeras identifieringen, hanteringen och begränsningen av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret, (b) definieras förändringen av räntenivåer som avses i

text: artikel 98.5 i direktivet 2013/36/EU

text: och metoderna för beräkning av standardchockens resultat.

text: Tillämpningsområde

text: 6. Tillämpningsnivån för dessa riktlinjer bör överensstämma med tillämpningsnivån för översynsoch utvärderingsprocessen. Dessa riktlinjer omfattar mätmetoder för både det ekonomiska värdet och resultateffekterna av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 7. Dessa riktlinjer avser inte risker till följd av förändringar av enskilda instruments upplevda kreditkvalitet, vilket kan leda till skillnader i spread mellan underliggande räntesatser (nedan kallat kreditspreadrisk).

text: Mottagare

text: 8. Dessa riktlinjer vänder sig till behöriga myndigheter enligt definitionen i

text: artikel 4.2

text: (i) i förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och finansinstitut enligt definitionen i

text: artikel 4.1 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: Definitioner

text: 9. Om annat inte anges har de termer som används och definieras i direktiv

text: och i förordning

text: (EU) nr 575/2013

text: samma betydelse i riktlinjerna.

text: 10. Dessutom innefattar {i>ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret<i} i dessa riktlinjer i synnerhet följande definitioner: (a) Risker som uppstår i samband med obalanser i förfallotider och räntejustering av tillgångar och skulder samt kort- och långsiktiga positioner utanför balansräkningen (nedan kallad {i>återprissättningsrisk<i}).

text: Avsnitt 3 – Genomförande

text: Ikraftträdande

text: 11. Dessa riktlinjer gäller från den 1 januari 2016.

text: Upphävande

text: 12. CEBS {i>Guidelines on Technical aspects of the management of interest-rate risk arising from non-trading activities under the supervisory review process<i} (ej översatt till svenska) av den 3 oktober 2006, ska upphöra att gälla från den 1 januari 2016.

text: Avsnitt 4 – Hantering av ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 1. Riktlinjer på hög nivå

text: Proportionalitet

text: 13. Instituten bör följa dessa riktlinjer på ett proportionerligt sätt i förhållande till sin storlek, verksamhetens komplexitet och intensitet med hänsyn till tabell 3 i bilaga B och bestämmelserna i avdelning 2.1.1 i Europeiska bankmyndighetens riktlinjer om gemensamma förfaranden och metoder för översyns- och utvärderingsprocessen.

text: Ränterisker 1 utanför handelslagret – Internt kapital

text: 14. Instituten bör visa att deras interna kapital står i proportion till ränterisknivån utanför handelslagret, med hänsyn till (a) effekten på kapital till följd av möjliga förändringar av dess ekonomiska värde och framtida resultat i samband med ränteförändringar, och (b) tillgången på kapital för ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret vid olika nivåer av konsolidering, undergruppskonsolidering och konsolidering på individuell nivå, enligt de behöriga myndigheternas krav och i överensstämmelse med tillämpningsnivån för översyns- och utvärderingsprocessen.

text: 15. När instituten hanterar sin ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör de inte förlita sig på beräkningar av standardchockens resultat i enlighet med

text: artikel 98.5 i direktiv 2013/36/EU

text: eller med ränterisk 5 utanför handelslagret, utan de bör utveckla och använda egna interna metoder för kapitalallokering i överensstämmelse med sin riskprofil och policy för riskhantering.

text: Ränterisk 2 som följer av verksamhet utanför handelslagret – Mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 16. Instituten bör mäta sin exponering för ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret, uttryckt både i potentiella förändringar av det ekonomiska värdet och i förändringar av förväntade nettoränteintäkter eller resultat. Vid mätning av sin exponering för ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret bör instituten beakta och utvärdera effekten av (a) gjorda antaganden om icke räntebärande tillgångar och skulder utanför handelslagret (inklusive kapital och reserver), (b) gjorda antaganden om kundbeteende när det gäller insättningar utan avtalad löptid (dvs. den antagna löptiden för skulder med kort avtalsmässig löptid och lång beteendemässig löptid), (c) beteendemässig och automatisk optionalitet inbäddad i tillgångar eller skulder.

text: 17. När instituten mäter sin ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör de inte förlita sig på beräkningarna av standardchockens resultat i enlighet med

text: artikel 98.5 i direktiv 2013/36/EU

text: eller med ränterisk 5 som följer av verksamhet utanför handelslagret, utan de bör utveckla och använda sina egna antaganden och beräkningsmetoder.

text: Ränterisk 3 som följer av verksamhet utanför handelslagret – Scenarier för räntechocker

text: 18. Instituten bör rutinmässigt mäta det ekonomiska värdets och nettoränteintäkternas/resultatets känslighet enligt olika scenarier med potentiella förändringar av ränteavkastningskurvans nivå och form, och gentemot förändringar av sambandet mellan olika marknadsräntor (dvs. basrisk).

text: 19. Instituten bör överväga om en rent statisk analys av effekten av en eller flera bestämda räntechocker på deras aktuella portfölj bör kompletteras med en mer dynamisk räntesimulering. Större och/eller mer komplexa institut, framför allt institut i kategorierna 1 och 2 enligt riktlinjerna om gemensamma förfaranden och metoder för översyns- och utvärderingsprocessen , bör även ta hänsyn till scenarier där räntekursens utveckling beräknas och där en del av antagandena (t.ex. om beteende, bidrag till risk och balansräkningens storlek och sammansättning) i sig själva är funktioner av förändrade räntenivåer.

text: Ränterisk 4.1 som följer av verksamhet utanför handelslagret – Interna styrformer

text: 20. Instituten bör införa robusta interna styrformer för ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret. (a) Institutet bör se till att dess ledningsorgan bär det yttersta ansvaret för kontrollen av ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret. Ledningsorganet bör fastställa institutets övergripande ränteriskstrategi för verksamhet utanför handelslagret samt godkänna policyer och processer. (b) Instituten bör se till att modellerna som används för att kvantifiera ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret godkänns regelbundet. It-systemen som används av instituten bör göra det möjligt att fullt ut mäta/bedöma och övervaka enskilda transaktioners bidrag till deras totala exponering. (c) Institutens interna riskrapporteringssystem bör ge punktlig och omfattande information om deras exponering för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: Ränterisk 4.2 som följer av verksamhet utanför handelslagret – Policyer för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 21. Instituten bör ha en väl genomtänkt, robust och dokumenterad policy för att hantera alla frågor om ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret som är viktiga för deras individuella omständigheter.

text: 22. Utan att det påverkar tillämpningen av proportionalitetsprincipen bör följande frågor omfattas: (a) Den interna definitionen och upprätthållandet av gränsen mellan ”verksamhet utanför handelslagret” och ”handelsverksamhet”. (b) Definitionen av det ekonomiska värdet och dess överensstämmelse med den metod som används för att värdera tillgångar och skulder (t.ex. baserat på det diskonterade värdet av framtida kassaflöden och/eller det diskonterade värdet av framtida resultat). 3

text: . (c) Definition av resultatrisk och dess överensstämmelse med institutets metod för att utveckla verksamhetsplaner och finansiella prognoser. (d) Storleken och formen på de olika räntechockerna som ska användas för interna beräkningar av ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret. (e) Användningen av dynamiska och/eller statiska metoder för tillämpningen av räntechocker. (f) Behandlingen av ”planerade transaktioner” (inklusive tillhörande risksäkring). (g) Aggregeringen av ränteexponeringar mot flera valutor. (h) Mätningen och hanteringen av basrisk som är resultatet av olika ränteindex. (i) Inkluderandet eller utelämnandet av icke räntebärande tillgångar och skulder utanför handelslagret (inklusive kapital och reserver) vid beräkningen av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret. (j) Den beteendemässiga behandlingen av transaktionskonton och sparkonton (dvs. löptiden som antas för skulder med kort avtalsmässig löptid och lång beteendemässig löptid). (k) Mätningen av ränteriskeffekter som följer av verksamhet utanför handelslagret som uppstår i inbäddade och automatiska optioner för tillgångar eller skulder, inklusive konvexitetseffekter och icke-linjära utbetalningsprofiler. (l) Detaljgraden som används vid beräkningen av mätningar (t.ex. användningen av löptidskategorier, inkluderandet av räntebetalningar eller bara huvudsakliga positioner).

text: Ränterisk 5 som följer av verksamhet utanför handelslagret – Standardchock

text: 23. Instituten bör till den behöriga myndigheten rapportera förändringar av det ekonomiska värdet till följd av beräkningen av standardchockens resultat, som avses

text: artikel 98.5 i direktiv 2013/36/EU

text: och i dessa riktlinjer.

text: 24. När instituten beräknar standardchockens resultat bör de framför allt beakta följande: (a) Standardchocken bör motsvara en plötslig parallellförskjutning av avkastningskurvan med +/- 200 baspunkter (med ett räntegolv på noll procent). Om +/-200 baspunkter understiger den faktiska ränteförändringen, beräknad med hjälp av den första och nittionionde percentilen av observerad ränteförändring per dag under en femårsperiod som räknas om till ett år med 240 dagar, bör den högre chocknivån till följd av den sist nämnda beräkningen användas som standardchock. (b) En lämplig allmän ”riskfri” avkastningskurva bör användas. Den kurvan får inte omfatta instrumentspecifika eller enhetsspecifika skillnader i kredtriskspread eller likviditetsrisk. Ett exempel på en godtagbar avkastningskurva är den vanliga ränteswappkurvan. (c) Eget kapital bör undantas från skulder så att effekten av stresscenariot på alla tillgångars ekonomiska värde, inklusive de som finansieras av eget kapital, kan observeras. (d) Den antagna beteendemässiga räntejusteringstidpunkten för kundsaldon (skulder) utan specifika räntejusteringstidpunkter bör begränsas till ett genomsnitt på högst fem år (där den genomsnittliga antagna räntejusteringstidpunkten beräknas som genomsnittet av antagna räntejusteringstidpunkter för olika konton som är föremål för beteendemässig justering viktade mot det nominella värdet av alla sådana konton. Detta innebär att både den stabila och den instabila delen kommer att tas med i beräkningen av den genomsnittliga löptiden).

text: 25. När instituten beräknar ”standardchockens” effekt på sitt ekonomiska värde bör de använda en av de beräkningsmetoder som fastställs under rubrikerna riskkapital/ekonomiskt värde av eget kapital i tabellerna 1 (bilaga A) och tabell 3 (bilaga B). Tillsynsmyndigheterna kan be institut på nivå 2–4 (enligt bilaga B) att använda mer komplexa beräkningsmetoder som omfattar mer detaljerade data och förändrade kundbeteenden enligt stresscenarier.

text: 2. Detaljerade riktlinjer

text: 2.1. SCENARIER OCH STRESSTESTER Ytterligare riktlinjer om ränterisk 3 och 4.1/4.2 som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: a) Räntescenarier för löpande intern förvaltning

text: 26. Instituten bör mäta sin exponering som ett resultat av tillämpningen av olika räntescenarier med hänsyn till omfattningen, komplexiteten och karaktären av den ränterisk som uppstår i samband med deras verksamhet och riskprofil. När instituten väljer vilka scenarier som ska användas bör de beakta (a) plötsliga olika stora parallellförskjutningar uppåt och nedåt av avkastningskurvan, (b) plötsliga förändringar av avkastningskurvans lutning och form (t.ex. den kortfristiga räntan ökar, sjunker eller är oförändrad medan räntan på medellång eller lång sikt utvecklas i en annan takt eller t.o.m. i motsatt riktning; chocker som avviker vid olika punkter på avkastningskurvan även inom de olika räntekategorierna på kort, medellång och lång sikt), (c) basrisken (inklusive den som uppstår till följd av förändrade samband mellan viktiga marknadsräntor), (d) potentiella förändringar i beteendet för olika typer av tillgångar eller skulder enligt de antagna scenarierna, (e) att tillämpa specifika räntescenarier för exponering mot olika valutor.

text: 27. Instituten kan komplettera sin analys genom att t.ex. införa (a) gradvisa (i motsats till plötsliga) förskjutningar eller förändringar av avkastningskurvans lutning eller form, (b) scenarier baserade på statistisk analys av räntornas tidigare beteende, (c) scenarier baserade på simuleringar av räntekursens utveckling, (d) scenarier baserade på de antaganden som ligger till grund för institutens vinstprognoser.

text: 28. Instituten bör när de genomför scenarieanalyser åtminstone kunna visa (a) att de antaganden som ligger till grund för det interna mätsystemet (se 2.2. och 2.3. i detta avsnitt) är lämpliga för de olika räntescenarier som används, och (b) att vederbörlig hänsyn tas till ekonomiska överväganden när scenarier fastställs (t.ex. jämförbarhet mellan räntechocker i olika valutor och valutakurser som används för beräkningen av den totala effekten uttryckt i institutets grundläggande rapportvaluta).

text: 29. Scenariot för den interna mätningen av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör analyseras minst varje kvartal och beräkningsfrekvensen bör öka i tider med högre räntevolatilitet eller när de uppmätta risknivåerna är väsentliga för institutets verksamhet. b) Räntescenarier för stresstester

text: 30. Instituten bör regelbundet genomföra stresstester för att mäta sin sårbarhet under stressade marknadsförhållanden. Stresstester för ränterisk bör införlivas i varje instituts övergripande struktur och program för stresstester. I dessa stresstester bör ränterisken växelverka med andra riskkategorier och indirekta effekter bör beräknas. Dessa tester kan genomföras mindre ofta än de beräkningar som avses ovan under rubriken ”Räntescenarier för löpande intern förvaltning”.

text: 31. Instituten bör inte förlita sig på den standardiserade räntechocken med 200 baspunkter som genomförs för tillsynsmyndigheten (se ränterisk 5 som följer av verksamhet utanför handelslagret) utan bör använda en rad olika stresscenarier, framför allt (a) plötsliga parallella räntechocker på över 200 baspunkter (inklusive extrema förskjutningar), (b) väsentliga förskjutningar av avkastningskurvans lutning eller form (t.ex. baserat på löpande intern förvaltning men med mer extrema ränteförändringar), och (c) väsentligt förändrade samband mellan viktiga marknadsräntor (basrisk).

text: 32. Dessutom bör stresstesterna ta hänsyn till (a) en uppdelning av huvudantaganden om tillgångs- och/eller skuldklassernas beteende, (b) förändrade huvudantaganden om räntekorrelation, (c) väsentliga förändringar av aktuella marknads- och makroförhållanden och av konkurrensmiljön och den ekonomiska miljön samt deras möjliga utveckling, och (d) specifika scenarier som avser institutets enskilda affärsmodell och profil.

text: 33. ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör inkluderas i institutens övergripande stresstestprogram. ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör även betraktas som en potentiell faktor i institutets övergripande program för omvända stresstester.

text: 2.2. MÄTANTAGANDEN Ytterligare riktlinjer om ränterisk 2 som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: a) Beteendemässiga antaganden om konton med inbäddad kundoptionalitet

text: 34. Instituten bör vid bedömningen av sådan optionalitet kunna ta hänsyn till den potentiella (a) effekten av hur snabbt lån återbetalas i förtid för närvarande och i framtiden till följd av den underliggande ekonomiska miljön, räntor och konkurrenternas verksamhet, (b) hastigheten/elasticiteten för produktprisernas justering vid förändrade marknadsräntor, och (c) migrationen av saldon mellan produkttyper som ett resultat av förändrad karaktär och förändrade villkor för produkterna.

text: 35. Instituten bör ha strategier som styr fastställandet och den regelbundna utvärderingen av huvudantagandena om behandlingen av poster i och utanför balansräkningen som har inbäddade optioner i sin ränteriskram. Detta innebär att instituten bör (a) kunna identifiera alla väsentliga produkter och poster med inbäddade optioner som skulle kunna påverka antingen räntan som tas ut eller den beteendemässiga räntejusteringstidpunkten (i motsats till avtalsmässig förfallodag) för berörda saldon, (b) ha lämpliga strategier för prissättning och riskbegränsning (t.ex. användning av derivat) för att hantera effekten av optionalitet när det gäller riskaptit, vilket kan inkludera straffavgifter vid tidig inlösen av andelar som kan debiteras kunden för att kompensera för eventuella brytkostnader (om så är tillåtet), (c) se till att modelleringen av beteendemässiga huvudantaganden kan motiveras i förhållande till underliggande historiska data, och baseras på försiktiga hypoteser: en försiktighetsmarginal bör användas om det råder osäkerhet, framför allt när den aktuella erfarenheten skiljer sig från tidigare antaganden och förväntningar, (d) kunna visa att de har exakta modeller (testade mot utfall), (e) ha lämplig dokumentation om de antaganden som görs i policyn och i förfarandena samt en process för löpande granskning, (f) förstå känsligheten av institutets resultat av riskmätningen i förhållande till dessa antaganden, bland annat genom att genomföra stresstester av antagandena och ta hänsyn till sådana tester vid beslut om intern kapitalallokering, (g) regelbundet utföra validering av dessa antaganden internt för att kontrollera deras stabilitet över tiden och justera dem vid behov. b) Beteendemässiga antaganden för kundkonton utan specifika räntejusteringstidpunkter

text: 36. För att hantera ränterisken bör instituten, när de gör beteendemässiga antaganden om konton utan specifika räntejusteringstidpunkter, (a) kunna identifiera varaktiga (i motsats till tillfälliga) tillgodohavanden på transaktionskonton – dvs. den del av tillgodohavandet som finns kvar på kundkontot till skillnad från tillgodohavanden som utnyttjas regelbundet och sedan ersätts, (b) se till att antaganden om avklingning av lågkostnadssaldon är försiktiga och lämpliga för att balansera fördelarna med resultatrisken mot ökad risk i det ekonomiska värdet till följd av att en framtida ränteavkastning är låst i tillgångar som finansieras av dessa saldon, och den potentiella uteblivna intäkten i en miljö där räntan ökar, (c) ha lämplig dokumentation om dessa antaganden som görs i policyn och i förfarandena samt en process för löpande granskning, (d) förstå antagandenas effekt på resultaten av institutets egenhändigt valda riskmätning, bland annat genom att regelbundet beräkna måtten med hjälp av avtalsvillkor snarare än beteendemässiga antaganden för att isolera effekterna såväl på ekonomiskt värde som på risk knuten till ekonomiskt värde, och (e) genomföra stresstester för att förstå de valda riskmåttens känslighet för förändrade huvudantaganden, och ta hänsyn till resultaten av sådana tester vid beslut om intern kapitalallokering. c) Antaganden för eget kapital i verksamhetsplaneringen

text: 37. Om instituten beslutar att anta en policy i avsikt att stabilisera resultatet som härrör från det egna kapitalet bör de (a) ha en lämplig metod för att bestämma vilket inslag i eget kapital som kan godtas för en sådan behandling (t.ex. med justering för kapital som investeras i icke-räntebärande tillgångar, bland annat materiella tillgångar, immateriella tillgångar, investeringar i intresseföretag, osv.), (b) bestämma hur en försiktig löptidsprofil för ett godtagbart eget kapital skulle se ut (t.ex. uttryckt i termer av en särskild avvecklingsprofil, genomsnittlig löptid eller durationsmått/profil) för att väga fördelarna med resultatstabilisering genom positioner med fast avkastning och längre datum mot det ekonomiska värdets extra känslighet i positioner som är under räntestress, och risken för dåligt resultat om räntan skulle öka, (c) inkludera lämplig dokumentation om dessa antaganden som görs i policyn och i förfarandena samt ha en process för löpande granskning (med lämplig verifieringskedja), (d) förstå den valda löptidsprofilens effekt på resultaten av institutets egenhändigt valda riskmätning, bland annat genom att regelbundet beräkna måtten utan att inkludera det egna kapitalet för att isolera effekterna såväl på ekonomiskt värde som på resultatrisk, och (e) genomföra stresstester för att förstå riskmåttens känslighet för förändrade huvudantaganden om eget kapital, och ta hänsyn till resultaten av sådana tester vid beslut om intern kapitalallokering till ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 38. När instituten fastställer antaganden om investeringsvillkor för eget kapital bör de undvika att ta positioner för resultatstabilisering som avsevärt minskar deras förmåga att anpassa sig till väsentliga förändringar i den underliggande ekonomiska miljön och affärsmiljön.

text: 39. De antaganden om investeringshorisont som används för att hantera riskerna för resultat- och värdekänslighet som uppstår ur eget kapital bör ingå i verksamhetens normala planeringscykel, och sådana antaganden bör inte ändras bara för att återspegla en förändring av institutets förväntningar på räntekursens framtida utveckling. All användning av derivat- eller tillgångsportföljer för att nå den önskade investeringsprofilen bör tydligt dokumenteras och registreras.

text: 40. Om ett institut föredrar att inte fastställa uttryckliga antaganden om investeringshorisonten för eget kapital (eller fastställa antaganden som uttryckligen är kortsiktiga) kan den avkastning som genereras av tillgångar som finansieras av sådant kapital vara mer instabil. Institutet bör därför använda robusta system och ha ledningsinformation tillgänglig för att kunna identifiera konsekvenserna av den valda metoden när det gäller både resultatets och det ekonomiska värdets volatilitet.

text: 2.3. METODER FÖR MÄTNING AV RÄNTERISK Ytterligare riktlinjer om ränterisk 2 och 3 som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: Metoder för mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 41. Instituten bör inte förlita sig på en enda riskmätning utan istället använda en rad olika kvantitativa verktyg och modeller, bland annat de metoder som finns förtecknade i bilaga A (tabell 1) till dessa riktlinjer, för att se till att ränteriskens olika aspekter fångas upp på ett tillfredsställande sätt. Antalet och komplexiteten för de olika kvantitativa verktygen och modellerna som används av ett institut för att mäta ränterisken bör vara lämpliga för verksamhetens omfattning, komplexitet och karaktär. Instituten bör fullt ut förstå varje kvantitativt verktygs och modells begränsningar och ta hänsyn till dessa begränsningar i ränteriskhanteringsprocessen. När ett institut bedömer sin ränterisk bör det vara medvetet om de risker som kan uppstå som en konsekvens av redovisningen av transaktionerna som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 42. Mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret: (a) Ett grundscenario som avspeglar antagandena om affärsutveckling och kundbeteende i institutets affärsplaner bör användas. Räntorna som används för justering enligt grundscenariot bör utgå från avista- eller terminsräntor (när så är lämpligt) genom att använda lämpliga spreads för olika instrument. (b) De tidsintervaller som portföljen är uppdelad i bör på ett tillfredsställande sätt spegla exponeringarna i portföljen. Instituten bör framför allt förhindra en nettning av stora exponeringar som i själva verket inte stäms av vid räntejusteringstidpunkten, och därmed döljer en vridningsrisk. (c) När instituten väljer diskonteringsräntorna för varje instrumenttyp bör de välja en avkastningskurva som i så hög grad som möjligt motsvarar den berörda instrumenttypens egenskaper. (d) När instituten bedömer ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret bör de använda olika typer av avkastningskurvor, bland annat instrument-/kreditspecifika avkastningskurvor, för sina egna interna beräkningar av ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret. De olika beräkningarna bör alltid omfatta en mätning av ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret med hjälp av en ”riskfri” avkastningskurva som inte omfattar instrument- eller enhetsspecifika kreditriskspreads eller likviditetsriskspreads. (e) När en avkastningskurva modelleras bör ett lämpligt antal löptider och lämpliga interpolationstekniker användas. Sex löptider anses i allmänhet vara ett minimikrav. (f) När instituten bedömer ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret bör de använda de räntescenarier som avses i punkt 2.1 om scenarier och stresstester. Dessa scenarier bör utformas proportionerligt för att spegla varje instituts särskilda egenskaper och exponering mot väsentliga risker.

text: 43. Instituten bör identifiera ränteriskens alla olika komponenter utanför handelslagret. Alla väsentliga delkomponenter av risken bör mätas. I tabell 2 ges exempel på metoder som kan användas för att identifiera de olika typerna av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 44. Tabell 2: Identifiering av ränteriskens delkomponenter utanför handelslagret Komponent Metod Fokus

text: 45. För att övervaka ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret bör institutet använda minst ett resultatbaserat mått och minst ett ekonomiskt värdemått för ränterisk. För mer sofistikerade affärsmodeller bör dock flera mått övervägas som i kombination fångar upp alla väsentliga typer av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret. Tillämpningen av enkla modeller och mått kan endast godtas när det kan påvisas att dessa är tillräckliga för att göra en försiktig riskbedömning.

text: 46. Mer sofistikerade modeller kan till exempel omfatta fler tidsintervaller eller löptider, mer detaljerade indata och dynamisk modellering av återkoppling från antaganden i stresscenarier till antaganden om framtida affärsvolymer och prissättning.

text: 47. I matrisen i tabell 3 i bilaga B ges exempel på olika sofistikeringsnivåer för varje kvantitativt verktyg och mått.

text: 48. I överensstämmelse med ränterisk 5 som följer av verksamhet utanför handelslagret bör institut inte förlita sig på ”standardchocken” som enda mått på ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret. Framför allt bör de även ha ett resultatmått och överväga om det finns alternativa ekonomiska värdemått som är bättre lämpade för deras affärsmodell.

text: 2.4. STYRNING AV RÄNTERISK Ytterligare riktlinjer om ränterisk 4.1 och 4.2 som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: a) Övergripande ränteriskstrategi för verksamhet utanför handelslagret

text: 49. Baserat på den överordnade affärsstrategin bör ledningsorganet godkänna institutets övergripande ränteriskstrategi för verksamhet utanför handelslagret, bland annat godtagbar ränterisknivå som följer av verksamhet utanför handelslagret och begränsning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret (se även princip 17 i EBA GL 44 om intern styrning).

text: 50. Institutets tolerans för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör uttryckas i godtagbar kort- och långsiktig effekt av fluktuerande räntor såväl på ekonomiskt värde som på resultat, och speglas av lämpliga limiter. Institut med betydande exponering mot basrisk, vridningsrisk eller positioner med uttryckliga eller inbäddade optioner bör fastställa sin risktolerans i förhållande till dessa väsentliga deltyper av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 51. Den övergripande ränteriskstrategin för verksamhet utanför handelslagret bör även omfatta beslut om i vilken omfattning affärsmodellen bör förlita sig på att generera resultat genom att ”rida på avkastningskurvan”, dvs. att tillgångar med en relativt lång räntejusteringsperiod finansieras med skulder som har en relativt kort räntejusteringsperiod. När affärsmodellen är kraftigt beroende av denna resultatkälla bör ledningsorganet beskriva sin ränteriskstrategi för verksamhet utanför handelslagret och hur den planerar att överleva perioder med flacka eller sjunkande avkastningskurvor.

text: 52. Instituten bör behandla ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret som en väsentlig risk och bedöma den på ett uttryckligt och heltäckande sätt i sin riskhanteringsprocess. Alla andra metoder bör dokumenteras fullt ut och motiveras under dialogen med tillsynsmyndigheten.

text: 53. Limitkontroller bör införas för att se till att positioner som överstiger förutbestämda limiter utlöser en snabb reaktion från ledningen.

text: 54. Institut som använder derivatinstrument för att dämpa exponeringen mot ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör ha nödvändig kunskap och expertis. Varje institut bör visa att det förstår konsekvenserna av risksäkring med räntederivat.

text: 55. När instituten fattar beslut om risksäkring bör de vara medvetna om redovisningsprincipernas effekter även om redovisningsbehandlingen inte får vara en drivkraft i deras riskhanteringsstrategi. Hanteringen av ekonomiska risker bör prioriteras och redovisningseffekterna bör vara en underordnad fråga. b) Riskpolicyer, -processer och -kontroller

text: 56. När det gäller ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör ledningsorganet baserat på sin övergripande ränteriskstrategi för verksamhet utanför handelslagret använda robusta riskstrategier, processer och system för att se till att (a) förfaranden för uppdatering av scenarier för mätning/bedömning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret har fastställts, (b) mätmetoden och motsvarande antaganden om mätning/bedömning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret är lämplig och proportionell, inklusive den interna kapitalallokeringen till ränterisker som följer av verksamhet utanför handelslagret, (c) antagandena om använda modeller ses över och ändras regelbundet, (d) standarder för utvärdering av positioner och resultatmätning har definierats, (e) det finns lämplig dokumentation och kontroll över tillåtna risksäkringsstrategier och risksäkringsinstrument, och (f) beslutsordningen och ansvaret för hanteringen av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret har fastställts.

text: 57. Instituten bör regelbundet godkänna sina modeller för ränterisk för verksamhet utanför handelslagret och it-system. Detta godkännande bör ges av en lämpligt kvalificerad och oberoende individ.

text: 58. Instituten kan använda tredjepartsränteriskmodeller för hantering och kontroll av ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret, på villkor att dessa modeller på ett tillfredsställande sätt är anpassade för att spegla det berörda institutets särskilda egenskaper. Det förväntas att instituten till fullo förstår de analyser, antaganden och metoder som ligger till grund för tredjepartsmodeller och ser till att de på ett tillfredsställande sätt är integrerade i institutets övergripande system och processer för riskhantering. c) It-system och datakvalitet för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 59. De it-system och applikationer som används av institutet för att genomföra, behandla och registrera transaktioner samt generera rapporter bör kunna stödja hanteringen av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret. Framför allt bör systemen (a) fullt ut och tydligt kunna registrera alla transaktioner som institutet gör med hänsyn till sin ränteriskkaraktär, (b) anpassas till antalet transaktioner som skapar ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret och deras komplexitet, och (c) vara tillräckligt flexibla för att inhysa ett lämpligt antal stresscenarier och nya scenarier.

text: 60. It-systemet/transaktionssystemet bör kunna registrera räntejusteringsprofilen, räntans egenskaper (inklusive spread) och optionsegenskaper för produkterna för att kunna göra det möjligt att mäta återprissättningsrisk, vridningsrisk, basrisk och optionsrisk. Transaktionssystemet bör framför allt kunna samla in detaljerade uppgifter om räntejusteringstidpunkten eller räntejusteringstidpunkterna för en bestämd transaktion, räntetyp eller ränteindex, eventuella optioner (inklusive förtidsbetalning eller inlösen) och avgifterna för att utnyttja dessa optioner.

text: 61. De system som används för att mäta ränterisken utanför handelslagret bör kunna fånga upp alla produkters ränteriskkaraktär. Systemen bör även göra det möjligt att dela upp effekten av enskilda ränteriskinstrument/-portföljer på risknivån som följer av verksamhet utanför handelslagret.

text: 62. Framför allt när det gäller komplexa och strukturerade produkter bör transaktionssystemen kunna samla information om separata delar av produkter och fånga upp deras ränteriskkaraktär (t.ex. gruppera tillgångarnas och skuldernas egenskaper efter vissa egenskaper som räntejusteringstidpunkter eller inslag av optionalitet). Institutet bör se till att it-systemet kan hålla jämna steg med introduktionen av nya produkter.

text: 63. Lämpliga organisatoriska kontroller av it-system bör införas för att undvika fel i data som används av datasystem och applikationer för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret, och för att kontrollera förändringar av kod som används i dessa applikationer för att framför allt säkerställa (a) tillförlitligheten för de indata som används och integriteten för ränteriskmodellernas behandlingssystem, (b) att sannolikheten för att fel uppstår i it-systemet, bland annat under behandling och aggregering av data, reduceras till ett minimum, och (c) att lämpliga åtgärder vidtas om marknadsstörningar eller prisras inträffar.

text: 64. Riskmåtten bör baseras på tillförlitliga marknadsdata och interna data. Instituten bör noga granska kvaliteten på de externa informationskällorna som används för att upprätta historiska räntedatabaser samt fastställa hur ofta databaserna ska uppdateras. För att garantera att data håller hög kvalitet bör instituten genomföra lämpliga processer för att se till att de data som registreras i it-system är korrekta. Instituten bör också införa lämpliga mekanismer för att kontrollera att aggregeringsprocessen går rätt till och att modellresultaten är tillförlitliga. Dessa mekanismer bör styrka att data är korrekta och tillförlitliga.

text: 65. Institutet bör ha lämpliga förfaranden för att hantera avvikelser och oegentligheter som kan uppstå när data behandlas. Institutet bör fastställa skälen till dessa och ha förfaranden för ömsesidig avstämning av positioner för att kunna rensa bort dessa avvikelser och oegentligheter.

text: 66. Institutet bör införa en lämplig process för att se till att de indata som används i modellerna för att mäta den koncernomfattande ränterisken som följer av verksamhet utanför handelslagret, t.ex. för resultatsimulering, överensstämmer med de data som används för verksamhetsplanering. d) Internrapportering

text: 67. Den interna rapportfrekvensen bör öka med komplexiteten för institutets verksamhet. Internrapporteringen för institut med mindre komplexa portföljer bör ske minst varje kvartal. På samma sätt bör rapporternas innehåll spegla förändringar av institutets riskprofil och i den ekonomiska miljön.

text: 68. Interna rapporter bör lämnas till de olika ledningsnivåerna och innehålla information som lämpar sig för den särskilda nivån (t.ex. ledningsorgan, företagsledning) och för institutets särskilda situation och ekonomiska miljö.

text: 69. Den aggregerade informationen bör vara tillräckligt detaljerad för att ledningen ska kunna bedöma institutets känslighet för förändrade marknadsförhållanden och andra viktiga riskfaktorer. Dessa rapporter bör innehålla information om exponeringar mot återprissättningsrisk, vridningsrisk, basrisk, optionalitetsrisk samt information om olika typer av och resultat för genomförda stresstester, inklusive de standardchocker som rekommenderas av de behöriga myndigheterna.

text: 70. Riskmätningssystemet bör generera rapporter i ett format som gör det möjligt för institutets olika ledningsnivåer att lätt förstå rapporterna och fatta lämpliga beslut i tid. Rapporterna bör ligga till grund för regelbunden övervakning av huruvida institutet bedriver sin verksamhet i linje med sin strategi och de ränterisklimiter som har antagits.

text: 2.5. IDENTIFIERING, BERÄKNING OCH ALLOKERING AV KAPITAL Ytterligare riktlinjer om ränterisk 1 som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: 71. I sin interna kapitalutvärdering för ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret kan instituten överväga att skilja mellan (a) aktuellt internt kapital som innehas för risker knutna till ekonomiskt värde som kan uppstå vid en plötslig räntechock, och (b) framtida krav på internt kapital till följd av effekten av ränteförändringar på framtida resultatkapacitet, och de därav följande konsekvenserna för interna kapitalbuffertar.

text: 72. Om ett instituts policyer/limiter tillåter ränteriskpositioner som följer av verksamhet utanför handelslagret bör dessa risker mätas och övervakas som alla andra marknadsrisker. Internt kapital bör uttryckligen allokeras för att spegla dessa risker, och volymen kapital bedömas genom att andra kapitalkrav för marknadsrisk beaktas. Instituten bör regelbundet överväga huruvida någon av de positioner som innehas kan karakteriseras som ”handel” och bör behandlas därefter i kapitaltäckningssyfte.

text: 73. Förutom huruvida internt kapital bör innehas för ränterisk knuten till ekonomiskt värde som följer av verksamhet utanför handelslagret bör instituten även överväga (a) storleken och löptiden för eventuella limiter för obalanser som är till för att göra det möjligt för institutet att dra fördel av ränteförväntan genom att skapa eller lämna osäkrade ränteriskpositioner utanför handelslagret (med förbehåll för lämplig styrning och inom en beslutad definition av riskaptit), (b) storleken och löptiden för eventuella limiter för obalanser som har införts för att tillåta små tidsmässiga och saldorelaterade obalanser som uppstår ur banktjänster till privatpersoner där det kan vara opraktiskt att genomföra en exakt mikrorisksäkring, (c) den beräknade ränteriskens känslighet för ofullkomliga modelleringsantaganden (modellrisk), och (d) kortfristig timing och andra ofullkomligheter i matchningen av portföljer mot beteendemässiga antaganden/planeringsantaganden, eller när policyn medger handlingsfrihet genom att ange ett löptidsintervall eller tillåta en obalanstolerans för beteendemässiga poster.

text: 74. För att avväga hur stort internt kapital som ska innehas för ekonomisk ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret bör instituten använda system för mätning av ekonomiskt värde som är lämpliga för deras verksamhetsprofil (se 2.3 om metoder för mätning av ränterisk) och ett lämpligt antal räntescenarier (se 2.1 om scenarier och stresstester) för att kvantifiera den potentiella omfattningen av eventuella ränteriskeffekter vid stress. (a) Instituten bör överväga om det är lämpligt att allokera internt kapital till en del av (eller hela) det ekonomiska riskvärdet som uttryckligen är en följd av beteendemässiga antaganden eller antaganden i verksamhetsplaneringen (se 2.2 om mätantaganden). (b) Instituten som använder modeller för ekonomiskt kapital bör se till att den interna kapitalallokeringen till ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret delas upp på ett tillfredsställande sätt i den totala allokeringen av ekonomiskt kapital, och att eventuella antaganden om diversifiering dokumenteras och utgår från en fullständig analys av underliggande korrelationsdata. Kostnader för ekonomiskt kapital kan allokeras tillbaka till affärsenheter och produkter för att se till att de som ansvarar för hanteringen av den underliggande verksamheten/produkterna är medvetna om de fullständiga kostnaderna. (c) De institut som är exponerade för ränterisk i olika valutor bör se till att hänsyn tas till alla väsentliga positioner, och att det interna kapitalet som är allokerat till ekonomiskt riskvärde medger olika ränteförändringar för varje valuta (i motsats till att anta att alla räntor för alla valutor kommer att utvecklas parallellt).

text: 75. När instituten överväger huruvida en allokering av internt kapital bör göras med hänsyn till resultatrisk (som en del av allokeringen av en kapitalbuffert för stresstester) bör hänsyn tas till (a) den relativa betydelsen av nettoränteintäkter i förhållande till nettoinkomster och därmed effekten av betydande variationer i nettoränteintäkterna från år till år, (b) de faktiska nettoränteintäkterna som kan uppnås i olika scenarier (dvs. i vilken utsträckning marginalerna är tillräckligt omfattande för att absorbera volatiliteten som uppstår ur räntepositioner, förändringar av skuldkostnaden), och (c) möjligheten att faktiska förluster uppstår vid stress eller som ett resultat av långsamma förändringar av marknadsmiljön, då det kan bli nödvändigt att likvidera positioner som var avsedda för långsiktig risksäkring för att stabilisera resultatet.

text: 76. För att avväga om ett internt kapitalbelopp bör allokeras för potentiella framtida risker för resultatet som uppstår på grund av ändringar av ränterisken vid stress bör instituten använda system för mätning av ekonomiskt värde som är lämpliga för deras verksamhetsprofil (se 2.3 om metoder för mätning av ränterisk) och ett lämpligt antal räntescenarier (se 2.1 om scenarier och stresstester).

text: 77. Instituten bör överväga att justera den interna kapitalbufferten om resultaten av deras stresstester betonar att det finns en risk för sänkta nettoränteintäkter (och därmed minskad kapacitet att generera kapital) vid stress. I den mån nettoränteintäkterna har skyddats/stabiliserats mot negativ ränteutveckling genom riskhanteringsstrategier baserade på beteendemässiga antaganden och/eller antaganden i verksamhetsplaneringen kan instituten eventuellt minska den interna buffertallokeringens storlek, och buffertallokeringar kan utnyttjas om stresscenariot skulle bli verklighet.

text: Bilaga A – Metoder för mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: Tabell 1: Verktyg för att mäta olika komponenter av ränterisken

text: Bilaga B - Sofistikeringsmatris för mätning av ränterisk som följer av verksamhet utanför handelslagret

text: Tabell 3 innehåller en matris som ger exempel på olika sofistikeringsnivåer för varje kvantitativt verktyg och mått. Många fler sofistikeringsgrader är dock möjliga. För att bedöma olika räntekänsligheter kan ett institut välja flera sofistikeringsnivåer för ett enda mått. Till exempel kan institutet använda en statisk version av ett mått för att bedöma linjär ränterisk och en dynamisk version för att avslöja dess känslighet mot antaganden om kundbeteende. Mindre sofistikerade banker kan kvantifiera sin känslighet mot beteendeantaganden med hjälp av flera versioner av samma statiska mått – dvs. utan att modellera den fullständiga uppsättningen dynamiska effekter. Målet är att bankerna bör välja denna mix av relevanta och proportionella mått så att all väsentlig känslighet mot ränteförändringar fångas upp på ett tillfredsställande sätt, inklusive känslighet mot beteendeantaganden.

text: Matrisen i tabell 3 är till för att hjälpa enskilda institut och behöriga myndigheter genom att ge förslag på en möjlig kombination av lämpliga kvantitativa verktyg och mått för en bestämd sofistikeringsnivå.

text: Större eller mer komplexa institut förväntas använda mer detaljerade tidsintervaller och bör när så är möjligt analysera risk med hjälp av data på transaktionsnivå. Institut som erbjuder finansiella produkter som innehåller inbäddad optionalitet bör använda mätsystem som på ett tillfredsställande sätt kan fånga upp optionernas känslighet mot ränteförändringar. Institut med produkter som erbjuder beteendemässig optionalitet till sina konsumenter bör använda lämpliga dynamiska modelleringsmetoder för att kvantifiera ränteriskens känslighet utanför handelslagret mot det förändrade kundbeteende som kan uppstå i olika räntestresscenarier.

text: De fyra följande sofistikeringsnivåerna för institut är avsedda att fungera som breda definitioner för gradvis större och mer komplexa typer av affärsmodeller :

text:  Nivå 1-institut kan vara små lokala banker med en enkel uppsättning produkter som endast innebär en begränsad exponering mot ränterisken, t.ex. specialiserade privata banker eller små sparbanker.

text:  Nivå 2-institut kan vara små banker med ett bredare produktsortiment som ger en exponering mot ränterisk, inklusive beteendemässig risk.

text:  Nivå 3-institut kan vara mellanstora lokala eller internationella banker inklusive affärsbanker.

text:  Nivå 4-institut kan vara stora internationella banker.

text: Varje institut bör välja riskmått med en sofistikeringsnivå som motsvarar institutets egen sofistikeringsnivå. Om komplexiteten i ett särskilt fall inte bestäms av omfattningen bör instituten välja och införa riskmått som återspeglar deras specifika affärsmodell och som på ett tillfredsställande sätt fångar upp alla känsligheter.

text: Tabell 3: Olika sofistikeringsnivåer för mätning av ränterisk


text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: Skäl 27

text: i

text: direktiv 2014/49/EU

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

text: RIKTLINJER OM BETALNINGSÅTAGANDEN

title: Riktlinjer om betalningsåtaganden i enlighet med direktiv 2014/49/EU om insättningsgarantisystem

text: om betalningsåtaganden i enlighet med direktiv

text: om insättningsgarantisystem

text: EBA:s riktlinjer om betalningsåtaganden i enlighet med direktiv

text: om insättningsgarantisystem

text: Riktlinjernas status

text: Detta dokument innehåller riktlinjer som har utfärdats enligt

text: artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: . I enlighet med

text: artikel 16.3 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: måste behöriga myndigheter och finansiella institut försöka följa riktlinjerna.

text: Av riktlinjerna framgår Europeiska bankmyndighetens (EBA) syn på lämplig tillsynspraxis inom det europeiska systemet för finansiell tillsyn eller på hur unionslagstiftningen ska tillämpas inom ett särskilt område. Behöriga myndigheter enligt definitionen i

text: artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1093/2010

text: som berörs av riktlinjerna ska följa dem genom att på lämpligt sätt införliva dem i sin praxis (till exempel genom att ändra sina rättsliga ramar eller tillsynsrutiner), även när riktlinjerna i första hand riktas till finansiella institut.

text: Rapporteringskrav

text: Enligt

text: måste de behöriga myndigheterna meddela EBA om de följer eller avser att följa dessa riktlinjer, alternativt ange skälen till att de inte gör det, senast den 11.11.2015. Om någon sådan anmälan inte inkommer inom denna tidsfrist kommer EBA att anse att de behöriga myndigheterna inte följer riktlinjerna. Anmälningar ska lämnas på det formulär som tillhandahålls på EBA:s webbplats till compliance@eba.europa.eu med hänvisningen ”

text: ”. Anmälningar ska inges av personer som har befogenhet att rapportera om hur reglerna efterlevs på de behöriga myndigheternas vägnar. Alla förändringar i graden av efterlevnad måste rapporteras till EBA.

text: Anmälningarna kommer att offentliggöras på EBA:s webbplats i enlighet med

text: artikel 16.3

text: Avdelning I – Ämne, tillämpningsområde och definitioner

text: 1. Enligt

text: artikel 10.3 andra stycket i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU av den 16 april 2014

text: om insättningsgarantisystem ska EBA utfärda riktlinjer om betalningsåtaganden. I dessa riktlinjer fastställs därför de villkor som ska finnas med i avtalsgrundade eller lagstadgade arrangemang för kreditinstituts betalningsåtaganden gentemot insättningsgarantisystem samt kriterier för godkännande och hantering av säkerheter.

text: 2. Dessa riktlinjer riktar sig till a) insättningsgarantisystem och utsedda myndigheter enligt definitionerna i

text: artikel 2.1

text: .1 respektive 2.1.18 i direktiv

text: , b) resolutionsmyndigheter enligt definitionen i

text: artikel 4.2

text: iv i

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010

text: om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten) och senare ändringar (EBAförordningen) samt c) de behöriga myndigheter som avses i artikel 4.2 i i förordning

text: (EU) 1093/2010

text: när det gäller behandlingen av betalningsåtaganden. Dessa riktlinjer är tillämpliga i enlighet med nationella rättsliga ramar som ger insättningsgarantisystem eller utsedda myndigheter befogenheter att godta betalningsåtaganden inom ramen för de tillgängliga finansiella medel som ska tas med i beräkningen för att nå målnivån.

text: 3. Om insättningsgarantisystemet administreras av ett privat företag bör de utsedda myndigheterna kontrollera att systemet enligt den lagstiftning som detta arrangemang lyder under åtnjuter det skydd för fordringsägare som följer av

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/47/EG av den 6 juni 2002

text: om ställande av finansiell säkerhet.

text: 4. Resolutionsmyndigheterna bör informera de utsedda myndigheterna om att när de utövar sina befogenheter i enlighet med artiklarna

text: och

text: i direktiv 2014/59/EU om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag ska de se till att insättningsgarantisystemet ges ett effektivt skydd som fordringsägare.

text: 5. I riktlinjerna gäller följande definitioner: i. betalningsåtaganden: betalningsåtaganden enligt definitionen i

text: artikel 2.1

text: .13 i direktiv

text: . ii. lågrisktillgångar: lågrisktillgångar enligt definitionen i

text: artikel 2.1

text: .14 i direktiv

text: . Lågrisktillgångar som ställs som säkerhet enligt dessa riktlinjer kan bestå av finansiella instrument eller likvida medel. iii. avtal om betalningsåtagande: den överenskommelse som görs mellan insättningsgarantisystemet och kreditinstitutet och som innehåller villkor för att ett kreditinstituts betalningsåtaganden ska få räknas in i insättningsgarantisystemets tillgängliga finansiella medel, och i synnerhet (i) insättningsgarantisystemets angivelse av betalningsåtagandebeloppet och (ii) kreditinstitutets oåterkalleliga och säkerställda skyldighet gentemot insättningsgarantisystemet att betala betalningsåtagandebeloppet på insättningsgarantisystemets begäran inom den tidsfrist som anges i överenskommelsen. iv. betalningsåtagandebelopp: den andel av avgifterna till insättningsgarantisystemet och det monetära belopp som kreditinstitutet förbinder sig att tillhandahålla genom betalningsåtagandet enligt villkoren i avtalet om betalningsåtagande. v. avtal om finansiell säkerhet: i linje med definitionen i

text: artikel 2.1 c i direktiv 2002/47/EG

text: enligt vilket ett kreditinstitut garanterar sina skyldigheter enligt avtalet om betalningsåtagande genom att ställa säkerhet i form av lågrisktillgångar gentemot insättningsgarantisystemet, varvid den fulla äganderätten till den lågrisktillgång som ställs som säkerhet kvarstår hos kreditinstitutet när säkerhetsrätten är fastställd. vi. avtal om finansiell äganderättsöverföring: i linje med definitionen i

text: artikel 2.1 b i direktivet

text: om ställande av finansiell säkerhet ett avtal som lyder under lagstiftningen om införlivande av direktivet om ställande av finansiell säkerhet, enligt vilket ett kreditinstitut garanterar sina skyldigheter enligt avtalet om betalningsåtagande genom att överföra full äganderätt till lågrisktillgångarna till insättningsgarantisystemet. vii. avtal om finansiellt säkerhetsställande: avtal om finansiell säkerhet eller finansiell äganderättsöverföring. viii. utlösande händelse: en händelse som medför att skyldigheten att betala betalningsåtagandebeloppet påskyndas så att den inträder omedelbart. Enligt villkoren i avtalen om finansiellt säkerhetsställande och i linje med

text: artikel 2.1 l i direktiv 2002/47/EG

text: eller genom tillämpning av lag en utlösande händelse som ger insättningsgarantisystemet rätt att realisera de lågrisktillgångar som har ställts som säkerhet av kreditinstitutet genom att försälja eller tillägna sig dem, utan föregående meddelande om behörighet eller tillstånd. ix. likvidationsförfarande: likvidationsförfarande enligt definitionen i

text: artikel 2 i direktiv 2001/24/EG

text: om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut. x. rekonstruktionsåtgärder: rekonstruktionsåtgärder enligt definitionen i

text: artikel 2 i direktiv 2001/24/EG

text: om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut. xi. åtgärder för tidigt ingripande: de åtgärder som vidtas av de behöriga myndigheterna i enlighet med

text: artiklarna 27

text: till 30 i direktiv

text: om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag. xii. krishanteringsåtgärder: krishanteringsåtgärder enligt definitionen i

text: artikel 2.102 i direktiv 2014/59/EU

text: Avdelning II – Vägledning om betalningsåtaganden Del 1 – Allmänt

text: 6. Direktiv

text: syftar till att harmonisera finansieringen av insättningsgarantisystem genom en kombination av förhands- och efterhandsfinansiering.

text: 7. Enligt

text: artikel 10.3 i direktiv 2014/49/EU

text: får de tillgängliga finansiella medel som ska tas med i beräkningen för att nå målnivån innefatta betalningsåtaganden, under förutsättning att den totala andelen av betalningsåtaganden inte överstiger 30 procent av totalbeloppet för de tillgängliga finansiella medel som anskaffats i enlighet med denna artikel.

text: 8. Denna bestämmelse innebär en skyldighet för medlemsstaterna att ge de utsedda myndigheterna eller insättningsgarantisystemen befogenheter att godta betalningsåtaganden upp till 30 procent av de tillgängliga finansiella medlen.

text: Artikel 10.3 i direktiv 2014/49/EU

text: bör dock inte förstås som att kreditinstituten automatiskt har rätt att betala sina avgifter i form av betalningsåtaganden, och att de kan göra denna rättighet gällande gentemot insättningsgarantisystemen. Insättningsgarantisystemen bör tillämpa denna mekanism på basis av icke-diskriminerande kriterier. Insättningsgarantisystemen bör inte godta att någon deltagare tillhandahåller en större andel än 30 procent av sin förhandsfinansiering i form av betalningsåtaganden.

text: 9. De utsedda myndigheterna bör kontrollera att de avtal om betalningsåtaganden och om finansiellt säkerhetsställande som insättningsgarantisystemen och kreditinstituten ingår är förenliga med dessa riktlinjer.

text: Del 2 – Avtal om betalningsåtagande

text: 10. Betalningsåtagandenas giltighet bör vara avhängig av att individuella skriftliga avtal om betalningsåtaganden har ingåtts mellan insättningsgarantisystemen och deras medlemsinstitut. Varje gång ny förhandsfinansiering behöver tas in bör ett nytt avtal om betalningsåtagande ingås. Alternativt bör ett befintligt ramavtal ändras eller kompletteras varje gång så att nya behov av förhandsfinansiering tillgodoses.

text: 11. Avtal om betalningsåtaganden bör minst innehålla följande: a) Betalningsåtagandebeloppet. b) En oåterkallelig skyldighet för kreditinstitutet att göra den utlovade kontantbetalningen av betalningsåtagandebeloppet när insättningsgarantisystemet så begär, utan otillbörligt dröjsmål och senast inom två arbetsdagar efter mottagandet av det meddelande som avses i punkt c nedan. Insättningsgarantisystemen bör åtminstone kräva att en del av de oåterkalleliga betalningsåtagandena, eller alla, fullgörs om utnyttjande av tillgängliga finansiella medel har medfört att andelen oåterkalleliga betalningsåtaganden av de tillgängliga finansiella medlen överstiger det övre gränsvärde som systemet har fastställt i enlighet med direktiv

text: och punkt 8 i dessa riktlinjer. Betalningsfristen bör reduceras till en arbetsdag om den behöriga myndigheten eller resolutionsmyndigheten vidtar åtgärder för tidigt ingripande eller krishanteringsåtgärder gentemot kreditinstitutet. Avtalet bör inte tillåta att betalningsåtagandebeloppet minskas eller att avtalet om betalningsåtagande avslutas utan medgivande av insättningsgarantisystemet. c) En bestämmelse om att insättningsgarantisystemet ska tillställa kreditinstitutet ett meddelande genom något effektivt kommunikationsmedel med mottagningsbevis när insättningsgarantisystemet infordrar kontantbetalningen av betalningsåtagandebeloppet. d) En skyldighet för kreditinstitutet att omedelbart underrätta insättningsgarantisystemet om händelser som påverkar institutets förmåga att fullgöra sina skyldigheter eller insättningsgarantisystemets förmåga att göra sina rättigheter gällande enligt avtalet om betalningsåtagande eller om finansiellt säkerhetsställande, till exempel en nedgradering av institutets kreditbetyg av ett externt kreditvärderingsföretag, väsentliga förändringar av försiktighetsskäl, verksamhetsförändringar eller värdeminskningar hos de lågrisktillgångar som har ställts som säkerhet. e) En bestämmelse om att avtal om finansiell säkerhet eller om finansiell äganderättsöverföring ska ingås mellan insättningsgarantisystemet och kreditinstitutet för att garantera kreditinstitutets skyldigheter enligt avtalet om betalningsåtagande genom att kreditinstitutet ställer lågrisktillgångar som är fria från anspråk från tredje part och tillgängliga för insättningsgarantisystemet som säkerhet gentemot insättningsgarantisystemet.

text: 12. Dessa riktlinjer påverkar inte möjligheten att innehållet i dem i enlighet med nationella lagar helt eller delvis tillämpas via lagstadgade bestämmelser, däri inbegripet bestämmelser om avtal om betalningsåtaganden och om finansiellt säkerhetsställande, förutsatt att dessa lagbestämmelser minst leder till resultat som motsvarar de som anges i avtalen mellan ett insättningsgarantisystem och dess deltagare när det bland annat gäller fullgörandet av kreditinstitutets skyldighet att betala betalningsåtagandebeloppet, kreditinstitutets överlämnande av säkerhet för betalningsåtagandet i form av lågrisktillgångar så att de är tillgängliga för insättningsgarantisystemet, insättningsgarantisystemets rätt att omedelbart realisera lågrisktillgångarna om en utlösande händelse inträffar samt överensstämmelse med krav och tidsramar i direktiv

text: och andra tillämpliga EU-bestämmelser.

text: Del 3 – Avtal om finansiellt säkerhetsställande

text: 13. För att skydda insättningsgarantisystemets ställning som fordringsägare bör ett avtal om finansiellt säkerhetsställande uttryckligen innehålla följande villkor: a) Kreditinstitutet förbinder sig att ersätta de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet när de förfaller eller inte längre uppfyller kraven i del 6 och 7 i dessa riktlinjer eller i de särskilda fall som har överenskommits med insättningsgarantisystemet, så att betalningsåtagandet alltid garanteras av en tillräcklig säkerhet. b) Om ett avtal om finansiell säkerhet ingås har kreditinstitutet inte rätt att avyttra säkerheten (till exempel att sälja eller inteckna den). c) Kreditinstitutet är skyldigt att utöka de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet på begäran av insättningsgarantisystemet om värdet av den underliggande tillgången efter det avdrag som avses i del 7 i dessa riktlinjer eller med utgångspunkt från tillämplig växelkurs för likvidsäkerheter kommer att understiga betalningsåtagandebeloppet. d) Bestämmelser om minst följande utlösande händelser: (i) Utebliven betalning från kreditinstitutet av betalningsåtagandebeloppet inom den tidsfrist som anges i avtalet om betalningsåtagande på uppmaning av insättningsgarantisystemet. (ii) Underlåtenhet från kreditinstitutets sida att ersätta de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet när de förfaller eller inte längre uppfyller kraven i del 6 och 7 i dessa riktlinjer eller i de särskilda fall som har överenskommits med insättningsgarantisystemet. (iii) Underlåtenhet från kreditinstitutets sida att utöka sina säkerheter på begäran av insättningsgarantisystemet om täckningsnivån underskrids, i enlighet med del 7 i dessa riktlinjer. (iv) Återkallelse av kreditinstitutets auktorisation. (v) Om kreditinstitutet är föremål för andra rekonstruktionsåtgärder än åtgärder för tidigt ingripande eller krishanteringsåtgärder eller är föremål för ett likvidationsförfarande. Om ett institut upphör att ingå i ett insättningsgarantisystem utan att någon av de ovan nämnda utlösande händelserna inträffar bör insättningsgarantisystemet vidta de åtgärder som bäst lämpar sig för att bevara tillgången till den utlovade finansieringen. I detta syfte kan insättningsgarantisystemet antingen (1) kräva att åtagandet fullgörs, (2) anse att institutet, som inte längre ingår i det insättningsgarantisystem som har uteslutit det från deltagande, ändå är bundet av åtagandet och kräva att det fullgörs senast när det förfaller enligt avtalet om betalningsåtagande om inte avtalet om betalningsåtagande förlängs eller (3) godta att åtagandet överförs till en annan part i samband med en sammanslagning eller ett förvärv. Om ett kreditinstitut upphör att ingå i ett insättningsgarantisystem och går med i ett annat, bör det första insättningsgarantisystemet se till att finansiella medel motsvarande de tolv månaderna före det att kreditinstitutet dragit sig ur systemet överförs till det andra systemet, antingen genom att kräva att åtagandet fullgörs och överföra intäkterna till det nya insättningsgarantisystemet eller genom att överlåta avtalet om betalningsåtagande till det nya systemet efter överenskommelse med detta och kreditinstitutet. Om bytet av insättningsgarantisystem är följden av att en resolutionsåtgärd tillämpas, bör insättningsgarantisystemen samråda med resolutionsmyndigheten innan de fattar beslut om betalningsåtaganden och därvid ta hänsyn till resolutionsmålen, däribland att skydda insättarna . e) När en utlösande händelse inträffar bör insättningsgarantisystemet realisera eller tillägna sig de lågrisktillgångar som har ställts som säkerhet i enlighet med villkoren i avtalet om finansiellt säkerhetsställande. 2

text: Artikel 31 i direktiv 2014/59/EU

text: , EUT L 173/190, 12.6.2014. f) Insättningsgarantisystemet bör frisläppa och återlämna de lågrisktillgångar som har ställts som säkerhet när kreditinstitutet gör en kontantbetalning av betalningsåtagandebeloppet. g) Det bör fastställas vilken part som har rätt till intäkterna (ränteintäkter, utdelningar etc.) av de lågrisktillgångar som har ställts som säkerhet (antingen insättningsgarantisystemet eller det deltagande institutet).

text: Del 4 – Överlämnande av säkerheter till insättningsgarantisystemet

text: 14. Enligt avtalet om finansiellt säkerhetsställande bör insättningsgarantisystemet tillse att kreditinstitutet överlämnar lågrisktillgångarna till systemet på något av de sätt som anges i direktiv

text: , så att insättningsgarantisystemet innehar eller kontrollerar dem.

text: 15. Detta överlämnande från kreditinstitutet till insättningsgarantisystemet bör genomföras genom att säkerheten krediteras enligt följande: a. Om ett avtal om finansiell säkerhet finns, bör de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet sättas in på ett konto för likvida medel eller värdepapper (i) hos en av den utsedda myndigheten eller insättningsgarantisystemet godkänd depåhållare eller mellanhand som kan lämna fullständig, korrekt och aktuell information om både kreditinstitutet och lågrisktillgångarna och (ii) så att de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet av kreditinstitut i enlighet med avtalet om finansiell säkerhet kan registreras. I detta fall bör insättningsgarantisystemet eller de utsedda myndigheterna endast godkänna depåhållare och mellanhänder som garanterar att lågrisktillgångarna hålls fullständigt åtskilda och skyddade samt lättillgängliga för insättningsgarantisystemet på begäran, för att förhindra att kreditinstitutet eller insättningsgarantisystemet åsamkas förluster genom att depåhållaren går i konkurs eller blir insolvent. De bör också se till att depåhållarna inte får avyttra de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet och att de genom avtal har avstått från eventuella rättigheter att innehålla eller pantsätta lågrisktillgångarna som de annars skulle ha. b. Om ett avtal om finansiell äganderättsöverföring finns, bör tillgångarna sättas in på ett konto för likvida medel eller värdepapper hos insättningsgarantisystemet, så att de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet av kreditinstitut i enlighet med avtalet om finansiell äganderättsöverföring kan registreras. Den utsedda myndigheten eller insättningsgarantisystemet bör se till att depåhållarna inte får avyttra de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet och att de genom avtal har avstått från eventuella rättigheter att innehålla eller pantsätta lågrisktillgångarna som de annars skulle ha. Om ett insättningsgarantisystem har rätt att ta emot insättningar från deltagarna, kan kreditinstituten deponera likvidsäkerheter direkt hos insättningsgarantisystemet.

text: Del 5 – Kriterier för kontroll av om säkerheterna är fria från anspråk från tredje part

text: 16. Enligt

text: artikel 2.1

text: .13 i direktiv

text: måste säkerheterna vara fria från anspråk från tredje part. Därför bör inte insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna godta lågrisktillgångar som redan är intecknade eller har ställts som säkerhet genom pantsättning eller andra säkerhetsarrangemang.

text: 17. De tillgångar som tillhandahålls enligt ett avtal om finansiellt säkerhetsställande måste vara lagligen realiserbara och det får inte finnas några anspråk på dem. Det bör inte vara möjligt för tredje part att ingripa och med framgång göra anspråk på de tillgångar som ställts som säkerhet eller på någon rättighet som hör samman med dem.

text: 18. Därför bör avtalet om finansiellt säkerhetsställande innehålla bestämmelser om att kreditinstitutet ska försäkra och garantera att inga lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet samtidigt intecknas eller används som säkerhet gentemot någon tredje part eller för att garantera någon redan befintlig skyldighet gentemot insättningsgarantisystemet, samt försäkra att inga tillgångar som används enligt avtalet om finansiell säkerhet kommer att användas som säkerhet gentemot någon tredje part.

text: Del 6 – Kriterier för godkännande och hantering av säkerheter

text: 19. Enligt direktiv

text: bör insättningsgarantisystemen endast godta lågrisktillgångar som säkerheter för betalningsåtagandebeloppen. Insättningsgarantisystemen och de utsedda myndigheterna bör fastställa lämpliga kriterier för godkännande av säkerheter med hänsyn tagen till emittenternas kredit- och marknadsrisker och tillgångarnas likviditet, i syfte att undvika icke-likvida tillgångar. De bör också ta hänsyn till koncentrations- och valutarisker. Kriterierna för godkännande av säkerheter ställda till Europeiska centralbanken (ECB) eller nationella centralbanker i Europeiska unionen bör i princip anses uppfylla kraven i denna del 6 av riktlinjerna.

text: 20. Insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna bör också fastställa exponeringsgränser som säkerställer att alla kreditinstitut har en hög diversifiering av sina tillgångar, åtminstone när det gäller emittenter och löptider. För mindre institut som inte kan tillhandahålla lågrisktillgångar som uppfyller kraven på diversifiering och exponeringsgränser får diversifieringsgraden hos de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet vara lägre förutsatt att lågrisktillgångarna i insättningsgarantisystemets säkerhetsportfölj som helhet har en hög diversifieringsgrad.

text: 21. Insättningsgarantisystemen bör begränsa sin exponering gentemot skuldebrev emitterade av såväl privata som offentliga långivare vilkas värde i hög grad korrelerar med händelser som innebär att insättningsgarantisystemen tvingas ersätta insättare eller bidra till resolution och därmed kan tvingas kräva att betalningsåtagandet fullgörs. Skuldebrevens denomineringsvaluta bör dock inte beaktas i detta syfte eftersom detta skulle begränsa möjligheterna att tillhandahålla säkerheter alltför mycket. I enlighet med proportionalitetsprincipen kan korrelationsnivån dessutom vara högre för mindre institut som inte kan tillhandahålla tillgångar som säkerheter som uppfyller detta krav, förutsatt att korrelationen inom insättningsgarantisystemets portfölj som helhet är låg.

text: 22. Dessutom bör insättningsgarantisystemen och de utsedda myndigheterna på lämpligt sätt beakta eventuella skillnader mellan säkerheternas denomineringsvalutor och denomineringsvalutan hos insättningsgarantisystemets garanterade insättningar.

text: 23. Säkerheterna får hanteras av insättningsgarantisystemet självt eller av en tredje part inom ramen för en trepartslösning för hantering av säkerheter förutsatt att kraven i dessa riktlinjer uppfylls.

text: Del 7 – Värderingsavdrag

text: 24. Insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna bör alltid göra ett värderingsavdrag av de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet, såvida säkerheten inte lämnas i kontanter i samma valuta som betalningsåtagandet. Detta innebär att värdet på den underliggande tillgången beräknas som tillgångens marknadsvärde minus en viss procent (värderingsavdrag).

text: 25. Insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna bör se till att värderingsavdraget återspeglar de kredit-, marknads- och likviditetsrisker som varje tillgångs exponeringsvärde ger upphov till. I detta syfte bör olika värderingsavdrag fastställas med beaktande av typen av emittent och dess kreditkvalitet liksom tillgångarnas löptider och denomineringsvaluta.

text: 26. Värderingsavdragens storlek bör också basera sig på en kvantifiering av förväntade förluster och den förväntade tidsåtgången för att sälja tillgångarna.

text: 27. Det finns ett antal tänkbara system och metoder för att beräkna värderingsavdrag, men det system för värderingsavdrag av tillgångar som får användas som säkerhet av ECB eller de nationella centralbankerna i Europeiska unionen är en sund lösning.

text: 28. Insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna bör se till att värdet av lågrisktillgångarna justeras till det verkliga marknadsvärdet regelbundet, om möjligt dagligen.

text: 29. Marknadsvärdet av de lågrisktillgångar som lämnas som säkerhet justerat med värderingsavdrag bör också bibehållas över tiden. Detta innebär att om det verkliga marknadsvärdet av de underliggande tillgångarna regelbundet sjunker under ett visst tröskelvärde och inte längre överensstämmer med den täckningsgrad som tillämpningen av värderingsavdraget ger bör kreditinstitutet uppmanas att tillskjuta fler lågrisktillgångar eller byta ut den relevanta delen av betalningsåtagandet mot likvida medel.

text: 30. Insättningsgarantisystemen eller de utsedda myndigheterna är heller inte förhindrade att ålägga de deltagande instituten ytterligare rapporterings- och informationskrav.

text: Del 8 – Tillsynsbehandling

text: 31. Tillsynsbehandlingen av betalningsåtaganden bör syfta till att skapa lika villkor och mildra den procykliska effekten av sådana åtaganden till följd av hur de hanteras i redovisningen.

text: 32. Om redovisningsbehandlingen resulterar i att ett betalningsåtagande fullt ut återspeglas i balansräkningen (som en skuld) eller att säkerhetsställandet fullt ut återspeglas i resultaträkningen, bör ingen särskild tillsynsbehandling krävas för att mildra de procykliska effekterna.

text: 33. Om redovisningsbehandlingen däremot resulterar i att betalningsåtagandet och säkerhetsställandet inte framgår av balansräkningen, bör de behöriga myndigheterna inom ramen för gransknings- och utvärderingsprocessen göra en bedömning av de risker som kreditinstitutets kapital- och likviditetssituation skulle exponera det för om insättningsgarantisystemet skulle uppmana institutet att betala sina åtaganden i kontanter, och utöva sina befogenheter för att se till att den procykliska effekten mildras genom att skärpa kapital- eller likviditetskraven.

text: Avdelning III – Slutbestämmelser och genomförande Ikraftträdande

text: 34. Insättningsgarantisystemen och de utsedda myndigheterna bör tillämpa dessa riktlinjer genom att integrera dem med sina förfaranden senast den 31 december 2015. Därefter bör insättningsgarantisystemen och de utsedda myndigheterna se till att dessa riktlinjer tillämpas effektivt. Samma tidsram för genomförandet gäller för resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter, i den mån dessa riktlinjer riktar sig till dem.

type: vagledning

utgivare: eba