text: Beslutsdatum Vår beteckning 2017-10-31 Dnr 34657-2017 Serienummer 2017:04

title: Giltigt skäl enligt 18 kap. 10 § socialförsäkringsbalken (SFB) att trots föreläggande låta bli att vidta eller medverka till åtgärder för att få ett underhållsbidrag fastställt

text: Giltigt skäl enligt

text: 18 kap. 10 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) att trots föreläggande låta bli att vidta eller medverka till åtgärder för att få ett underhållsbidrag fastställt Försäkringskassans ställningstagande

text: Att boföräldern och barnet har skyddade personuppgifter eller att det finns en hotbild mot dem från den bidragsskyldiges sida kan utgöra giltigt skäl enligt

text: 18 kap. 10 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) för boföräldern att trots föreläggande enligt

text: 19 kap. 30 §

text: SFB inte vidta eller medverka till de åtgärder som begärs för att få ett underhållsbidrag fastställt.

text: Bakgrund

text: Lagtext och förarbeten

text: Försäkringskassan kan förelägga boföräldern att vidta eller medverka till åtgärder för att få underhållsbidrag fastställt. Försäkringskassan kan också förelägga boföräldern att vidta eller medverka till åtgärder för att få fastställt ett underhållsbidrag som inte uppenbart understiger vad den bidragsskyldige bör betala. (

text: 19 kap. 30 §

text: SFB)

text: Underhållsstöd lämnas inte om boföräldern trots föreläggande enligt

text: 19 kap. 30 §

text: SFB utan giltigt skäl låter bli att vidta eller medverka till de åtgärder som begärs (

text: 18 kap. 10 §

text: SFB).

text: I äldre förarbeten anges att boföräldern kan ha giltigt skäl om han eller hon visar att den bidragsskyldiga föräldern inte går att få tag på. Det kan också vara så att boföräldern visar eller gör sannolikt att den bidragsskyldige föräldern inte längre lever. (

text: Prop. 1995/96:208 s. 84

text: Om den bidragsskyldiga föräldern under minst sex månader i följd, i rätt ordning, till Försäkringskassan har betalat bestämt betalningsbelopp lämnas inte längre underhållsstöd. Om det finns särskilda skäl, ska underhållsstöd ändå lämnas. (

text: 18 kap. 9 a §

text: SFB)

text: Av förarbetena framgår att särskilda skäl som kan motivera fortsatt underhållsstöd kan vara att boföräldern och barnet har skyddade personuppgifter eller att det finns en hotbild mot dem från den bidragsskyldiges sida (

text: Prop. 2014/15:145 s. 60

text: Överväganden

text: Vad som anges i förarbetena om vad som kan utgöra giltigt skäl att inte vidta eller medverka till de åtgärder som begärs för att få underhållsbidrag fastställt är inte uttömmande. Frågan är om det förhållandet att boföräldern och barnet har skyddade personuppgifter eller att det finns en hotbild mot dem från bidragsskyldigs sida kan anses vara giltigt skäl. Eftersom rättsläget är oklart behövs det ett rättsligt ställningstagande för att säkerställa att Försäkringskassans rättstillämpning blir enhetlig.

text: Som beskrivits ovan kan sådana omständigheter som att boföräldern och barnet har skyddade personuppgifter eller att det finns en hotbild mot dem från den bidragsskyldiga förälderns sida utgöra särskilda skäl att fortsätta lämna underhållsstöd enligt

text: 18 kap. 9 a §

text: SFB. Enligt Försäkringskassans uppfattning är det orimligt att i en situation som lagstiftaren bedömer som så allvarlig att den utgör särskilda skäl att fortsatt lämna underhållsstöd kräva att boföräldern vidtar eller medverkar till åtgärder för att få underhållsbidrag fastställt. Sådana omständigheter bör därför också anses utgöra giltiga skäl enligt

text: 18 kap. 10 §

text: SFB att inte vidta eller medverka till de åtgärder som begärs för att få underhållsbidrag fastställt.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 18 kap. 9 a §

text: SFB

text: 18 kap. 10 §

text: SFB

text: 19 kap. 30 §

text: SFB

text: Prop. 1995/96:208

text: Underhållsstöd till barn till särlevande föräldrar m.m.

text: Prop. 2014/15:145

text: Ökad reglering av barns underhåll utanför underhållsstödet

text: Eva Nordqvist

text: Sylvia Rosén


doctype: stallningstagande

text: Inledning SGI är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad kan antas komma att tills vidare få för eget arbete antingen 1. som arbetstagare i allmän eller i enskild tjänst (inkomst av anställning), eller 2. på annan grund (inkomst av annat förvärvsarbete). (25 kap. 2 $

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB)

text: Beslutsdatum Vår beteckning Dnr 35565-2017 | 2018-06-08 Serienummer é-

text: Ändring av SGI med anledning av lönerevision under SGI-skyddad tid För försäkrade arbetstagare finns det inte någon särskild lagbestämmelse som reglerar ändring av SGI under SGI-skyddad tid. SGI kan under vissa förutsättningar anpassas efter löneutvecklingen, vilket har sin grund i inkomstbortfallsprincipen inom sjuk- och föräldraförsäkringen. Detta har gällt sedan länge. (

text: SOU 2003:50 s. 97

text: och

text: Det finns inte stöd för att ändra aktiebolagsdelägares SGI under SGI-skyddad tid Aktiebolagsdelägares SGI betraktas som inkomst av anställning om de arbetar och tar ut lön från bolaget (25 kap. 2 $ SFB). För aktiebolagsdelägare finns det inte heller någon särskild lagbestämmelse som

text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-06-08 Dnr 35565-2017 Serienummer and

text: Mi Le

text: Carl Johan Fahlander

publisher: Försäkringskassan

status: gällande

org: fk

text: 2018:04- FOS

type: stycke

text: (MA 2018-09

text: Ändring av sjukpenninggrundande inkomst (SGI) under SGI-skyddad tid vid lönerevision

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: För försäkrade med en SGI beräknad på inkomster från en pågående anställning ska Försäkringskassan, under SGI-skyddad tid, ändra SGI:n enligt den lönerevision som framgår av avtal mellan den försäkrade och dennes arbetsgivare.

text: Bakgrund och överväganden

text: Huvudreglerna för beräkning av SGI finns i

text: 25 kap.

text: SFB och SGI-skydden regleras framför allt i

text: 26 kap.

text: SFB. Av 26 kap. 9 3 SFB framgår att SGI inte kan bli lägre under SGI-skyddad tid.

text: Av ett tidigare allmänt råd till 25 kap. 2 $ SFB framgick att aktiebolagsdelägares SGI kunde beräknas efter löneförändring med ledning av de tre senaste årens taxerade löneuttag. Av det allmänna rådet framgick även att försäkrade med inkomster från en pågående anställning kunde få sin SGI beräknad efter den faktiska löneförändringen i ett avtal mellan den försäkrade och dennes arbetsgivare. (Riksförsäkringsverkets allmänna råd [RAR 2002:2; 1 lydelse enligt FKAR 2005:1] om sjukpenninggrundande inkomst och årsarbetstid)

text: Under arbetet med revideringen av Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:2) har det kommit fram ett behov av att se över och närmare beskriva de rättsliga förutsättningarna för att höja SGI — vilket i praktiken endast blir aktuellt under SGI-skyddad tid — för försäkrade med inkomst av anställning. Det saknas klargörande uttalanden i förarbeten och vägledande avgöranden. För att rättstillämpningen inom Försäkringskassan ska bli likformig behövs det ett rättsligt ställningstagande som beskriver

text: 2018:04- FN

text: förutsättningarna för att höja SGI för försäkrade med inkomst av anställning.

text: När det gäller försäkrade arbetstagare med inkomst från en pågående anställning bör SGI under SGI-skyddad tid ändras — dvs. höjas — för att motsvara den faktiska löneutveckling som framgår av undertecknat avtal mellan den försäkrade och dennes arbetsgivare. En sådan tolkning är rimlig med hänsyn till inkomstbortfallsprincipen inom sjuk- och föräldraförsäkringen. Ändringen av SGI ska endast baseras på löneändringen i den lönerevision som den anställde får ta del av. Andra typer av avtal mellan den försäkrade och dennes arbetsgivare, t.ex. ett avtal om högre tjänstgöringsgrad som inte kunnat tillträdas, kan däremot inte ligga till grund för en ändrad SGI under SGI-skyddad tid. Försäkrade som inte kan styrka någon avtalad löneförhöjning kan inte få sin SGI anpassad (

text: SOU 2003:50 s. 110

text: Försäkrade arbetstagares SGI bör alltså anpassas till den inkomst som personen skulle ha fått om han eller hon inte hade varit t.ex. föräldraledig eller sjuk och därigenom skyddat sin SGI.

text: reglerar ändringen av SGI under SGI-skyddad tid.

text: Av förarbetena framgår att det inte är givet att SGI överhuvudtaget bör anpassas, för några kategorier av försäkrade, under SGI-skyddad tid (jfr

text: SOU 2003:50 s. 103

text: f.).

text: När SGI bestäms vid inledningen av t.ex. ett sjukfall ska den baseras på den försäkrades aktuella inkomstförhållanden vid den tidpunkten. Men under en period med SGI-skydd, vid t.ex. sjukdom som sätter ned arbetsförmågan, har en aktiebolagsdelägare inte några aktuella inkomster som kan ligga till grund för en ändrad — dvs. höjd — SGI. Försäkringskassan anser dessutom inte att aktiebolagsdelägare, till skillnad från försäkrade arbetstagare med inkomster från en pågående anställning, har någon faktisk avtalad löneutveckling (jfr

text: SOU 2003:50 s. 110

text: 2018:04 fr

text: När det gäller aktiebolagsdelägares inkomster kan det vara svårt att bedöma Zv vad delägarna skulle ha tjänat vid fortsatt arbete i bolaget. Det är också problematiskt att fastslå vilken löneutveckling som är aktuell för en aktiebolagsdelägare som har ett ensamt eller i vart fall avgörande inflytande över löneuttaget från bolaget (jfr

text: SOU 2003:50 s. 102

text: och

text: ). När det gäller aktiebolagsdelägare finns det nämligen inte två fristående avtalsparter som avtalar om inkomsternas utveckling. En aktiebolagsdelägares ökade löneuttag kan dessutom ha sin bakgrund i t.ex. skattemässiga överväganden och behöver därför inte alltid motsvara någon egentlig löneutveckling.

text: Försäkringskassan bör inte heller ändra aktiebolagsdelägares SGI, under SGTI-skyddad tid, med hänsyn till tidigare inkomster; dvs. såsom man enligt det upphävda allmänna rådet till 25 kap. 2 $ SFB tidigare kunde göra när man fastställde en SGI för aktiebolagsdelägare. Försäkringskassan anser att det inte är lämpligt att använda uppgifter om tidigare års inkomster för att uppskatta hur inkomsterna skulle ha utvecklats om aktiebolagsdelägaren hade kunnat arbeta som vanligt i bolaget. Det finns nämligen inget tydligt lagstöd för att göra en sådan skälighetsbedömning. Att uppskatta inkomsternas utveckling kan dessutom leda till spekulation med försäkringen och det har även visat sig vara svårt att göra rättssäkra rimlighetsbedömningar av inkomsternas utveckling.

text: Bestämmelserna om omräkning av SGI för personer som helt eller delvis saknar anställning och för vissa egna företagare i 26 kap. 28-31 $$ SFB var inte avsedda att tillämpas för aktiebolagsdelägare (jfr

text: SOU 2003:50 s. 109

text: ). Det finns därför inte heller stöd för att höja aktiebolagsdelägares SGI med stöd av dessa bestämmelser.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 26 kap. 4 och 9 $$ SFB.

text: Eva Nordqvist

type: stallningstagande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-08-27 Dnr 009039-2018 Serienummer 2018:07

text: Fastställande av sjukpenninggrundande inkomst (SGI)

type: rubrik

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: 1. Varaktighetskravet som anges i

text: 25 kap. 3 § andra stycket 2 socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska tolkas som att det är den försäkrades inkomster i pengar som ska antas vara i sex månader i följd eller vara årligen återkommande.

text: 2. När den försäkrades inkomster antas vara i sex månader i följd ska hans eller hennes årsinkomst beräknas. Vid beräkning av årsinkomsten ska en period på upp till sex månaders inkomster beaktas.

text: 3. När den försäkrades inkomster antas vara i sex månader i följd och den period som ska beaktas vid beräkning av årsinkomsten har klarlagts, ska omräkning av inkomsterna inom den aktuella perioden göras som om den försäkrade hade arbetat under årets samtliga 12 månader.

text: Bakgrund och överväganden

text: Den grundläggande definitionen av SGI finns i

text: 25 kap. 2 §

text: SFB. Kriterierna för att fastställa SGI anges i

text: 25 kap. 3 §

text: SFB.

text: SGI definieras som den årliga inkomst i pengar som en försäkrad kan antas komma att tills vidare få för eget förvärvsarbete antingen som arbetstagare i allmän eller i enskild tjänst (inkomst av anställning), eller på annan grund (inkomst av annat förvärvsarbete). (

text: 25 kap. 2 §

text: SFB)

text: För att kunna fastställa SGI för en person krävs att denne är försäkrad för arbetsbaserade förmåner. Vidare ska personens inkomster komma från arbete i Sverige och uppgå till minst 24 procent av prisbasbeloppet (25 kap. 3 § första och andra stycket 1 och 3 SFB). I förekommande fall kan även inkomster från EES-land eller Schweiz ligga till grund för beräkning av SGI (se

text: HFD 2012 ref. 44

text: I och II refererad i Domsnytt 2012:81).

text: Vidare krävs att den försäkrades årliga inkomst kommer från ett arbete som kan antas vara under minst sex månader i följd eller vara årligen återkommande (

text: 25 kap. 3 § andra stycket 2

text: SFB). Detta är en precisering av uttrycket ”kan antas komma att tills vidare få” i

text: 25 kap. 2 §

text: SFB och innebär att inkomsten ska kunna antas ha viss varaktighet (

text: prop. 2008/09:200

text: s.

text: 440). Det är dock oklart om det är inkomsterna eller arbetet som ska antas vara sex månader i följd eller årligen återkommande. I avsaknad av närmare vägledning i lagtexten finns det därför behov av ett klargörande genom ett rättsligt ställningstagande.

text: Det finns inte heller någon närmare beskrivning av hur den årliga inkomsten i pengar ska beräknas i vare sig lagtext eller förarbeten. Avsaknaden av en definierad beräkningsregel medför en osäkerhet om tillämpningen av bestämmelsen. Av denna anledning och för att få en mer enhetlig tillämpning i handläggningen behövs det ett förtydligande.

text: Ska arbetet eller inkomsterna antas vara sex månader i följd eller årligen

text: återkommande?

text: Det är inkomsterna som ska antas vara sex månader i följd eller årligen återkommande. Grunden för detta ställningstagande är följande.

text: I

text: 25 kap. 2 §

text: SFB anges att SGI är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad kan antas komma att tills vidare få för eget arbete. Detta tyder på att det är inkomsterna och inte arbetet som ska uppfylla varaktighetskravet i

text: 25 kap. 3 § andra stycket 2

text: SFB.

text: Varaktighetskravet fanns, innan det infördes i SFB, inskrivet i 1 § Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1998:12

text: ) om sjukpenninggrundande inkomst. I bestämmelsen stod så här:

text: ”Vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst […] skall endast sådan inkomst beaktas som en försäkrad kan antas komma att tills vidare åtnjuta […] av eget arbete under minst sex månader i följd [eller] av eget årligen återkommande arbete.”

text: Den aktuella bestämmelsen såg likadan ut i de föregående föreskrifterna (

text: RFFS 1981:5

text: ), vilka i sin tur hade sin grund i äldre rättspraxis och tidigare föreskrifter utfärdade i cirkulärform. Med tanke på bestämmelsens ordalydelse i

text: RFFS 1981:5

text: framstår det som tämligen klart att den avsåg att reglera de inkomster som skulle beaktas vid beräkningen av SGI.

text: I förarbetena till SFB anfördes att skälet till att ta in 1 § i föreskrifterna i

text: 25 kap. 3 § andra stycket 2

text: SFB var att klargöra att det vid beräkningen av SGI inte behöver antas att den försäkrade kommer att ha arbete under ett helt år och att säsongsbetonade arbeten ska bedömas över en längre tidsperiod än ett år (

text: prop. 2008/09:200 s. 439

text: Mot ovan bakgrund får avsikten anses ha varit att reglera de inkomster som ska beaktas vid beräkningen av SGI. Detta innebär att

text: 25 kap. 3 § andra stycket 2

text: SFB ska tolkas som att det är den försäkrades inkomster – och följaktligen inte arbetet – som ska uppfylla varaktighetskravet. En annan

text: tolkning skulle kunna få till följd att försäkrade som arbetar i minst sex månader i följd men i olika arbeten inte skulle få tillgodoräkna sig sådana inkomster vid beräkning av SGI. Detta kan rimligtvis inte ha varit lagstiftarens avsikt och talar ytterligare för att det är inkomsterna som bör anses uppfylla varaktighetskravet.

text: En sådan tolkning är även förenlig med praxis, där det i många fall har ansetts fullt tillräckligt att de försäkrade arbetar i minst sex månader i följd oavsett om det har varit fråga om arbete i samma anställning eller i olika på varandra följande anställningar. Denna praxis refereras också i förarbetena till SFB där det anges att det inte alltid är nödvändigt att det aktuella arbetet har en varaktighet på sex månader om den försäkrade har för avsikt att fortsätta arbeta även därefter. (Se till exempel FÖD 1981:6 och FÖD 1986:59)

text: Hur ska årsinkomsten beräknas när inkomsterna kan antas vara i sex

text: månader i följd?

text: I och med att SGI tar sikte på framtida inkomster ligger det i sakens natur att i första hand beakta kommande inkomster vid beräkning av den försäkrades årsinkomst. Med hänsyn till att det räcker att inkomsterna ska antas vara i sex månader för att vara SGI-grundande är det därför rimligt att endast beakta inkomster inom en period på sex månader vid beräkning av de försäkrades årsinkomster.

text: Även om SGI är en framtida inkomst av eget arbete är det viktigt att minska risken för spekulation. Av denna anledning bör endast inkomster som kommer från anställningar som tillträtts av den försäkrade kunna ligga till grund för beräkning av SGI. Vidare bör inkomster från arbete från anställning som avtalats före sjukdom, men som inte har kunnat tillträdas på grund av sjukdomen, läggas till grund för SGI (jfr FÖD 1985:29 och FÖD 1985:33). Ett sådant synsätt ligger i linje med både praxis och med regeln om att SGI ska ändras när Försäkringskassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden ändrats (

text: 26 kap. 4 §

text: SFB). Detta innebär att SGI bör ändras först när de faktiska förhållandena kring den försäkrades inkomst stadigvarande har ändrats, det vill säga när den försäkrade har en annan inkomst. Det synsättet korresponderar också med syftet med de dagersättningar för vilka SGI ligger till grund, nämligen att ersätta aktuella inkomstförluster.

text: I den utsträckning den försäkrades framtida inkomster vid tidpunkten för fastställandet av SGI inte kan antas vara i sex månader bör tidigare inkomster kunna beaktas så att dessa tillsammans med de framtida inkomsterna (om sådana inkomster kan antas finnas) ger en period på sex månader. Ett exempel på situationer där tidigare inkomster finns men de framtida inkomsterna inte kan antas vara i sex månader är om den försäkrade vid tidpunkten för fastställandet av SGI av olika skäl har mindre

text: än sex månader kvar att arbeta innan inkomster från en tillsvidareanställning upphör.

text: I vissa fall kan inkomstsituationen för försäkrade med inkomst av anställning variera över tid. När en försäkrads tidigare inkomster har varierat uppstår det inte sällan svårigheter att bedöma storleken av de framtida inkomsterna. För att kunna göra en någorlunda kvalificerad uppskattning av de framtida inkomsterna i dessa fall bör därför årsinkomsten beräknas med ledning av tidigare inkomster. En period av tidigare inkomster som då kan beaktas bör i enlighet med det tidigare resonemanget uppgå till sex månader. En sådan hantering ökar möjligheten för försäkrade att förutse vilken årsinkomst som ligger till grund för SGI och bidrar också till förbättrad rättssäkerhet i Försäkringskassans tillämpning.

text: Eftersom det inte finns några krav i lagtexten på att man ska arbeta någon viss minsta arbetstid eller att arbetstiden ska vara förlagd på något särskilt sätt under dessa sex månader, bör arbete som lägst från en dag per månad till som mest sju dagar per vecka kunna anses uppfylla villkoret att vara minst sex månader i följd. Ett sådant synsätt harmonierar även med reglerna i

text: 6 kap.

text: SFB om försäkringstillhörighet för arbetsbaserade förmåner. Utgångspunkten är att den som arbetar i Sverige är försäkrad för arbetsbaserade förmåner (

text: 6 kap. 6 §

text: SFB). Något krav på arbetets omfattning eller längd ställs inte, utan det räcker att personen i fråga arbetar. För arbetstagare gäller den arbetsbaserade försäkringen från och med den första anställningsdagen (

text: 6 kap. 8 § första stycket

text: SFB).

text: Hur ska årsinkomsten beräknas?

text: När inkomsterna kan antas vara i minst sex månader i följd och den inkomstperiod som ska beaktas är klarlagd räknas årsinkomsten om som om den försäkrade hade haft inkomster under årets samtliga 12 månader. Detta förfarande överensstämmer med fastställandet av SGI för försäkrade som är nya på arbetsmarknaden och som inte arbetat i minst sex månader men som bedöms ha för avsikt att fortsätta arbeta i samma omfattning. I dessa fall läggs de försäkrades inkomster till grund för en helårs-SGI. (Se till exempel FÖD 1981:6)

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 26 kap. 2–3 och 18 §§ SFB

text: 6 kap.

text: 6 och

text: 8 §

text: SFB

text: Prop. 2008/09:200

text: FÖD 1981:6, FÖD 1985:29, FÖD 1985:33 och FÖD 1986:59

text: HFD 2012 ref. 44

text: I och II

text: Eva Nordqvist Serdar Gürbüz


text: Rättsavdelningen Beslutsdatum Vår beteckning Verksamhetsområde Socialförsäkring och gränsöverskridande frågor 2018-12-19 Dnr 18493-18 Serienummer 2018:09

text: Lagstiftaren har klart uttalat att båda föräldrarna ska kunna få tillfällig föräldrapenning för samma barn och tid när det är angeläget att båda föräldrarna samtidigt kan vara tillsammans med barnet (

text: prop. 1984/85:78, s. 75

text: ). Det är också en kvalitetsfråga för både föräldrar och barn att kunna vara tillsammans när ett barn drabbas av ett allvarligt sjukdomstillstånd (

text: prop. 2004/05:1

text: , utgiftsområde 12, s. 26). Båda föräldrarna, eller flera föräldrar till ett sjukt barn eller ett barn med funktionsnedsättning ska vidare ha rätt till tillfällig föräldrapenning för samma barn och tid när föräldrarna deltar i en kurs som anordnas av en sjukvårdshuvudman för att lära sig vårda barnet. (

text: Prop. 2017/18:270, s. 37

text: Försäkringskassan anser att bestämmelsen i

text: 11 kap. 16 §

text: SFB inte ska tolkas så att den hindrar en förälder som inte får omvårdnadsbidrag eller vårdbidrag från att få tillfällig föräldrapenning i de situationer som anges i 11 kap. 10 § jämförd med 13 kap. 3 och 30 §§ SFB. En sådan tolkning, som Försäkringskassan menar inte ska göras, skulle försätta familjer där en förälder får omvårdnadsbidrag eller vårdbidrag i ett sämre läge än de familjer som inte får sådant bidrag. I de situationer som nämns i det rättsliga ställningstagandet blir barnets behov av att ha flera föräldrar hos sig inte samma behov som det som har grundat rätt till omvårdnadsbidrag i den mening som avses i

text: 11 kap. 16 §

text: SFB. Med den tolkningen uppkommer inte heller den dubbelkompensation som bestämmelsen i

text: 11 kap. 16 §

text: SFB är avsedd att förhindra.

title: Tillfällig föräldrapenning när det inte är samma vård- och tillsynsbehov som har medfört rätt till omvårdnadsbidrag eller vårdbidrag

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Försäkringskassan anser att det i vissa fall kan vara fråga om ett annat vårdeller tillsynsbehov än det som medförde rätten till vårdbidrag eller omvårdnadsbidrag för en förälder. Tillfällig föräldrapenning kan i nedanstående situationer beviljas den förälder som inte får vårdbidrag eller omvårdnadsbidrag även om sådant bidrag betalas ut för barnet om

text:  föräldrarna följer med sitt barn till läkare när barnet har en allvarlig sjukdom eller

text:  föräldrarna behöver delta vid läkarbesök eller i den behandling som har ordinerats av läkare eller

text:  föräldrarna behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda ett allvarligt sjukt barn som inte har fyllt 18 år eller

text:  föräldrarna deltar i kurser som anordnas av sjukvårdshuvudman i syfte att lära sig vårda barnet.

text: Bakgrund och överväganden

text: Huvudregeln är att flera föräldrar inte kan få föräldrapenningförmåner för samma barn och tid (

text: 11 kap. 10 §

text: SFB). Föräldraförsäkringen är tänkt att lämnas till en förälder som vårdar sitt barn och utgångspunkten är att det inte finns behov av att även en annan förälder samtidigt vårdar samma barn. Om barnets omvårdnadsbehov enklare kan tillgodoses och ett jämställt föräldraskap underlättas finns dock undantag. (

text: prop. 2017/18:270 s. 37

text: Av bestämmelserna i 11 kap 10 §, 13 kap. 3 och 30 §§ SFB framgår när båda föräldrarna, eller flera föräldrar, samtidigt kan ha rätt till tillfällig föräldrapenning. I

text: 11 kap. 16 §

text: SFB anges att tillfällig föräldrapenning inte kan beviljas för sådant behov av omvårdnad eller tillsyn av ett barn som har grundat rätt till omvårdnadsbidrag. Enligt den tidigare lydelsen av

text: 11 kap. 16 §

text: SFB gällde att tillfällig föräldrapenning inte kunde beviljas för det vård- eller tillsynsbehov som grundade rätt till vårdbidrag.

text: Om tillfällig föräldrapenning och omvårdnadsbidrag skulle beviljas samtidigt för samma behov av omvårdnad och tillsyn innebär det att föräldrarna blir dubbelkompenserade. Samma sak gäller för tillfällig föräldrapenning och vårdbidrag.

text: Omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning införs den 1 januari 2019 och ersätter på sikt vårdbidraget. Förmånerna kommer att löpa parallellt under en period. Omvårdnadsbidraget och merkostnadsersättningen kan beviljas två föräldrar, medan vårdbidraget enbart kan beviljas en förälder. Själva utbetalningen av vårdbidraget kan däremot delas mellan föräldrarna.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 11 kap. 10 §, 13 kap. 3 och 30 §§. 11 kap. 16 § samt 22 kap. 3 § SFB

text: Proposition 1984/85:78, Förbättringar inom föräldraförsäkringen, havandeskapspenningen och vissa regler inom sjukpenningförsäkringen

text: Proposition 2004/05:1, Budgetpropositionen för 2005

text: Proposition 2017/18:190, Reformerade stöd till personer med funktionsnedsättning

text: Proposition 2017/18:270, Regelförenklingar inom ekonomisk familjepolitik

text: Mikael Westberg

text: Mia Hjortsten


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-12-19 Dnr 18761–2018 Serienummer 2018:10

title: Omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning – vad är en ”tillfällig förändring”?

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: En tillfällig förändring är en förändring som planeras bestå i högst sex månader.

text: Bakgrund

text: Rätten till omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning ska omprövas när förhållanden som påverkar rätten till bidraget respektive ersättningen ändras. Omprövning ska dock inte göras vid enbart tillfälliga förändringar. Detta framgår av

text: 22 kap. 15 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB, respektive

text: 50 kap. 14 §

text: SFB.

text: Om föräldrarna har rätt till omvårdnadsbidrag och är oense om fördelningen av bidraget, ska det fördelas mellan dem i fjärdedelar med hänsyn till var barnet bor eller vistas. En tillfällig förändring av ett barns vistelse ska inte påverka fördelningen av bidraget. Detta framgår av

text: 22 kap. 7 §

text: SFB.

text: I förarbetena till de ovan nämnda bestämmelserna definieras inte vad som avses med en ”tillfällig förändring”. För att rättstillämpningen inom Försäkringskassan ska bli likformig behövs det därför ett rättsligt ställningstagande som klargör vad som menas med tillfällig förändring vid tillämpningen av 22 kap. 7 och 15 §§ SFB samt

text: 50 kap. 14 §

text: SFB.

text: Överväganden

text: Det finns som ovan konstaterats inte något uttalande i förarbetena om vad som i de nu aktuella situationerna avses med tillfällig förändring. Däremot framgår vad gäller fördelning av omvårdnadsbidrag mellan föräldrarna att det vid tillfälliga förändringar inte finns anledning att ompröva rätten till omvårdnadsbidraget eftersom föräldrarnas ekonomiska situation inte förändrats och det rör sig om tidsbegränsade situationer (

text: prop. 2017/18:190 s. 91

text: Motsvarande skrivning om att det är en tillfällig förändring och att ”föräldrarnas ekonomiska situation inte förändrats och det rör sig om tidsbegränsade situationer” finns även för andra situationer. Det gäller vid avbrott i omvårdnaden som varar högst sex månader (

text: prop. 2017/18:190 s. 91

text: ) och vid vård på institution som varar högst sex månader (

text: a. prop. s. 92

text: I dessa situationer anses alltså en förändring som avses bestå under högst sex månader vara tillfällig. Försäkringskassan anser att tillfällig förändring bör tolkas på samma sätt inom handläggningen av förmånen omvårdnadsbidrag. Vad gäller merkostnadsersättning finns det i förarbetena inte motsvarande skrivningar om när en förändring är tillfällig. Av Försäkringskassans rättsliga ställningstagande (

text: ) om tillfälligt ändrade förhållanden för person som uppbär handikappersättning framgår att Försäkringskassan anser att rätten till handikappersättning inte behöver omprövas om en person under högst sex månader har lägre merkostnader eller ett minskat hjälpbehov. Det finns inte anledning att göra en annan tolkning av när rätten till merkostnadsersättning kan omprövas vid tillfälliga förändringar än vid bedömningen av motsvarande fråga inom omvårdnadsbidrag och handikappersättning. Med en tillfällig förändring bör således inom både prövningen av rätten till omvårdnadsbidrag och av rätten till merkostnadsersättning avses en ändring som planeras bestå under högst sex månader.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 22 kap.

text: och

text: 15 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: 50 kap. 14 § socialförsäkringsbalken

text: Prop. 2017/18:190

text: Mikael Westberg

text: Anna Haglund


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-12-19 Dnr 19237-2018 Serienummer 2018:12

text: Om en enskild väljer ett privat alternativ som är likvärdigt med en vara eller tjänst som han eller hon kan få genom en ansvarig offentlig huvudman ska kostnaden betraktas som en merkostnad högst upp till det belopp som huvudmannen skulle ta ut för varan eller tjänsten.

title: Merkostnadsersättning för privata alternativ

text: Försäkringskassans ställningstagande Bakgrund

text: Enligt

text: 50 kap. 2 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: (SFB) avses med en merkostnad en skälig kostnad som uppkommer på grund av en persons funktionsnedsättning och som går utöver en kostnad som är normal för en person utan funktionsnedsättning i motsvarande ålder.

text: Det framgår inte av lagens ordalydelse eller förarbeten vad som ska anses vara skäliga kostnader när en enskild väljer ett privat alternativ som är dyrare än det alternativ som ansvarig offentlig huvudman erbjuder. Det behövs därför ett rättsligt ställningstagande som klargör under vilka förutsättningar merkostnadsersättning kan beviljas i sådana fall för att tillämpningen inom Försäkringskassan ska bli likformig.

text: Överväganden

text: Innan den rena merkostnadsersättningen infördes kunde personer med funktionsnedsättning beviljas ersättning för merkostnader inom ramen för ersättningsformerna vårdbidrag och handikappersättning. De nuvarande reglerna har utformats på motsvarande sätt som bestämmelserna om vårdbidrag och handikappersättning. Avsikten har inte varit att ändra tillämpningen (jfr

text: prop. 2017/18:190 s. 115

text: ). De avgöranden som gäller vårdbidrag och handikappersättning bör därför även gälla för merkostnadsersättning.

text: Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) har i rättsfallet

text: RÅ 2008 ref. 81

text: uttalat följande beträffande merkostnader inom handikappersättningen för behandling som är att beteckna som hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Landstingets skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvård till dem som är bosatta inom landstinget innebär att det normalt kan förutsättas att en person med funktionsnedsättning inte behöver ha merkostnader för hälso- och sjukvård, utöver vad som följer av bestämmelserna om vårdavgifter i sådan verksamhet. Det kan dock inte uteslutas att åtgärder som definieras som hälso- och sjukvård ändå ska beaktas vid bedömningen av rätten till ersättning. För att merutgifter (numera merkostnader) ska

text: kunna godtas vid en sådan bedömning ska de vara betingade av nedsättningen av den försäkrades funktionsförmåga. Detta innebär, när det gäller behandlingar som definieras som hälso- och sjukvård, att behandlingarna ska vara medicinskt motiverade. Det bör emellertid också, enligt HFD, krävas att det är utrett att den försäkrade inte genom landstingets försorg kan erbjudas en likvärdig behandling eller en annan behandling som får anses som adekvat.

text: Av HFD:s dom följer att kostnader som beror på att man valt ett privat alternativ till hälso- och sjukvård som man kunnat få genom landstingets försorg inte utgör en godtagbar merkostnad. Detta gäller under förutsättning att det är utrett att den behandling som landstinget erbjuder kan anses som likvärdig eller adekvat på annat sätt.

text: I domen tar HFD endast ställning till merutgifter (numera merkostnader) för behandlingar som är att betrakta som hälso- och sjukvård. Det finns emellertid andra områden där den enskilde kan välja privata alternativ som är likvärdiga med varor eller tjänster som en offentlig huvudman har ett författningsreglerat ansvar för att erbjuda. Det är rimligt att samma princip tillämpas även för dessa.

text: Kammarrätten i Sundsvall har till exempel hänvisat till HFD:s avgörande i ett mål som bland annat gällde handikappersättning för boendestöd på folkhögskola. Kammarrätten ansåg att det inte var utrett att den enskilde genom socialnämndens försorg inte kunde erbjudas boendestöd eller annat adekvat stöd. Det var därmed inte visat att den enskildes kostnader utgjorde merkostnader (Kammarrätten i Sundsvalls dom i mål nr 434-14).

text: I ett mål i Kammarrätten i Göteborg om handikappersättning för regelbunden privat anordnad storstädning var det ostridigt att den enskilde behövde städhjälp. Det framgick dock inte att städning utöver normal städning var nödvändig och det var inte visat att den enskilde ansökt om sådan normal städinsats via kommunen. Därför ansågs den enskildes kostnad inte vara en godtagbar merkostnad i den del den översteg kommunens taxa för bistånd i form av normal städning i hemmet (Kammarrätten i Göteborgs dom i mål nr 3116-15).

text: Det bör gälla generellt att kostnader för en vara eller tjänst på den privata marknaden kan betraktas som en merkostnad högst upp till det belopp som en offentlig huvudman skulle ha tagit ut för varan eller tjänsten. I de fall det finns ett högkostnadsskydd kan kostnaden upp till detta skydd godtas.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis med mera

text: 50 kap. 2 §

text: SFB -

text: Prop. 2017/18:190

text: RÅ 2008 ref. 81

text: - Kammarrätten i Sundsvalls dom i mål nr 434-14 - Kammarrätten i Göteborgs dom i mål nr 3116-15

text: Mikael Westberg

text: Fredrik Sellberg


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-12-19 Dnr 18809-2018 Serienummer 2018:13

text: kap.

text: 2 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: 2 Se exempelvis

text: prop. 2010/11:107

text: om samverkan mellan Statens institutionsstyrelse och socialtjänsten samt utslussning från sluten ungdomsvård.

text: Jämför även domsnytt 2014:005 angående rätt till assistansersättning för ett barn placerat i familjehem. 4 Se

text: prop. 1981/82:216, s. 18

text: och

text: . 5 Se

text: prop. 1992/93:159, s. 179

title: Omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning – familjehem

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Vård i familjehem ska räknas som sådan vård som avses i

text: 106 kap. 9 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: Bakgrund

text: I

text: 106 kap. 9 §

text: SFB anges följande:

text: ”För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, lämnas vårdbidrag endast om vården kan beräknas pågå högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman för vården.”

text: 106 kap. 9 §

text: SFB kan alltså gälla både vård på institution och vård utanför institution när det allmänna är huvudman för vården.

text: Däremot är det oklart om den vård som ges i familjehem kan räknas som sådan vård som avses i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB. Det finns inga avgöranden från högsta instans som ger vägledning i frågan, och därför behövs ett rättsligt ställningstagande för att ge förutsättningar för en enhetlig tillämpning i handläggningen.

text: Ett familjehem är ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt. Barn kan bo i familjehem av flera olika anledningar. De kan exempelvis ha beviljats boendet med stöd av lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) eller

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: eller ha placerats i familjehemmen med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) eller som ett led i utslussningen från en institution .

text: Försäkringskassan anser att boende i familjehem inte utgör en sådan institutionsvistelse som avses i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB. Gemensamt för familjehemmen är dock att det allmänna är huvudman för vården, oavsett om vården är frivillig eller inte.

text: Fram till en lagändring år 1983 kunde ferievårdbidrag endast lämnas om barnet vårdades på en institution eller utanför en institution genom dess försorg. Eftersom utvecklingen hade inneburit att kommuner och landsting i allt högre utsträckning nu valde att placera barn och ungdomar i ett annat enskilt hem än det egna i stället för på institution, ändrade man bestämmelsen så att ferievårdbidrag även skulle kunna lämnas när barnet i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman för vården. Med dessa enskilda hem menade man bland annat placeringar i ett annat enskilt hem enligt dåvarande omsorgslagen. Av förarbetena till LSS framgår att familjehem enligt LSS har samma syfte som den särskilda omsorgen familjehem enligt omsorgslagen.

text: Överväganden

text: Försäkringskassan anser alltså att ett familjehem inte är en sådan institution som avses i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB. Frågan blir då om familjehem kan anses ingå i den del av bestämmelsen som beskrivits ovan, dvs. ”eller i annat fall vårdas utanför institution och staten, kommun eller landstinget är huvudman för vården”.

text: Kammarrätten i Stockholm fann i mål nr 8961-1996 att klaganden, som med stöd av LSS hade beviljats boende i ett familjehem, fick anses vårdas utanför institution vid tillämpning av

text: 9 kap. 5 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Kammarrätten fann vidare att kommunen vid tillämpning av dessa bestämmelser får anses vara huvudman för vården. Bestämmelserna 9 kap. 5 § AFL motsvaras idag av

text: 106 kap. 9 §

text: SFB.

text: Mot bakgrund av syftet med bestämmelsen och kammarrättens avgörande anser Försäkringskassan att familjehem ska räknas som sådan vård som avses i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 106 kap. 9 §

text: SFB

text: 3 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: Prop. 1981/82:216

text: Kammarrätten i Stockholm, mål nr 8961-1996, 1999-03-25

text: Mikael Westberg

text: Ulrica Svedell


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-12-19 Dnr 18810-2018 Serienummer 2018:14

text: Se Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:9) om handikappersättning och Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:15) om vårdbidrag.

title: Omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning – boende för vissa elever

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Service på boende för elever vid specialskola, riksgymnasier för döva och hörselskadade ungdomar eller gymnasieutbildning anpassad till rörelsehindrade ungdomar ska inte räknas som sådan vård som avses i

text: 106 kap. 9 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: Bakgrund

text: I

text: 106 kap. 9 §

text: SFB anges följande:

text: ”För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, lämnas vårdbidrag endast om vården kan beräknas pågå högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman för vården.”

text: Specialskolan är en skolform som riktar sig till vissa elever, exempelvis elever som har hörselnedsättning (se

text: 7 kap. 6 § skollagen

text: ). Elever som går i specialskola, riksgymnasium för döva och hörselskadade ungdomar eller gymnasieutbildning anpassad till rörelsehindrade ungdomar (så kallad Rhanpassad utbildning) kan ha rätt till boende vid skolan. På boendet kan det även finnas service (se

text: 12 kap. 25 §

text: och

text: 15 kap. 35 §

text: skollagen

text: [2010:800] samt 10 kap. 11 § gymnasieförordningen [2010:2039]).

text: Det finns inte någon tydlig definition av den vård som avses i 106 kap. 9 SFB. Det saknas också förarbeten och avgöranden som ger vägledning i frågan om huruvida den service som kan ges på boenden vid specialskola, riksgymnasium för döva och hörselskadade och vid gymnasieutbildning anpassad till rörelsehindrade ungdomar ska räknas som sådan vård. Därför behövs ett rättsligt ställningstagande för att ge förutsättningar för en enhetlig tillämpning i handläggningen.

text: Överväganden

text: När förmånerna omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning infördes ändrades inte bestämmelsen i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB, förutom att den efter den 1 januari 2019 gäller omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning i stället

text: för vårdbidrag och handikappersättning. Försäkringskassan anser därför att bestämmelsen ska tillämpas på samma sätt när det gäller omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning.

text: Service på elevhem vid statlig specialskola, riksgymnasier för döva och hörselskadade ungdomar eller riksgymnasier med gymnasieutbildning anpassad till rörelsehindrade ungdomar bör inte räknas som sådan vård som avses i

text: 106 kap. 9 §

text: SFB. Det framgår av Riksförsäkringsverkets allmänna råd till

text: 106 kap. 9 §

text: SFB . Samma tillämpning bör därför finnas för omvårdnadsbidrag.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 106 kap. 9 §

text: SFB

text: Mikael Westberg

text: Ulrica Svedell


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2018-12-19 Dnr 18811-2018 Serienummer 2018:15

title: Rätt till omvårdnadsbidrag när ett barn tillfälligt inte vårdas genom huvudmannens försorg (s.k. ferieomvårdnadsbidrag)

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Vid bedömningen av hur många dagar som barnet inte vårdas genom huvudmannens försorg enligt

text: 106 kap. 11 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska följande gälla:

text: En resdag ska jämställas med en vistelsedag, om vistelsen varar i minst två dagar i följd. Det gäller dock inte om resan sker genom huvudmannens försorg.

text: Om barnet vårdas utanför huvudmannens försorg i minst sex timmar, ska det räknas som en dag när barnet inte vårdas av huvudmannen.

text: Om barnets funktionsnedsättning medför att barnet endast kan vistas hos sina föräldrar under kortare tid än sex timmar, ska den tid barnet vistas hos föräldrarna ändå räknas som en dag när barnet inte vårdas av huvudmannen.

text: Bakgrund

text: I

text: 106 kap. 9 §

text: SFB anges följande:

text: ”För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller ett landsting, lämnas omvårdnadsbidrag endast om vården kan beräknas pågå högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller landstinget är huvudman för vården.”

text: I

text: 106 kap. 11 §

text: SFB anges följande:

text: ”Om ett barn för vilket omvårdnadsbidrag inte lämnas på grund av 9 § tillfälligt inte vårdas genom huvudmannens försorg, lämnas bidrag för sådan tid om denna uppgår till minst tio dagar per kvartal eller till minst tio dagar i följd.”

text: Det finns varken i lagtext eller i förarbeten någon närmare beskrivning av vad som krävs för att den tid när barnet är utanför huvudmannens försorg ska kunna räknas som en sådan dag som kan ge rätt till omvårdnadsbidrag enligt

text: 106 kap. 11 §

text: SFB. Det finns inte heller några vägledande avgöranden

text: i frågan. Därför behövs ett rättsligt ställningstagande för att ge förutsättningar för en enhetlig tillämpning i handläggningen.

text: Överväganden

text: 106 kap. 11 §

text: SFB, förutom att den efter den 1 januari 2019 gäller omvårdnadsbidrag i stället för vårdbidrag och handikappersättning. Enligt förarbetena ansåg regeringen att det saknades skäl att ändra den regel som gällt till dess (se

text: prop. 2017/18:190 s. 92

text: ). Försäkringskassan anser därför att bestämmelsen bör tillämpas på samma sätt när det gäller omvårdnadsbidrag.

text: I 3 § Försäkringskassans föreskrifter (

text: FKFS 2010:32

text: ) om handikappersättning och vårdbidrag står att resdag ska jämställas med vistelsedag vid beräkningen av tid för sådan tillfällig vistelse som avses i

text: 106 kap. 11 §

text: SFB, om tiden för vistelsen uppgår till minst två dagar i följd.

text: Enligt Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:15) till 106 kap. 9 och 11 §§ SFB bör föräldern ha rätt till vårdbidrag för en dag då den tid som barnet vårdats utanför huvudmannens försorg uppgår till minst sex timmar. Det framgår även att föräldern kan ha rätt till vårdbidrag om vistelsen i hemmet är kortare än sex timmar, om barnets sjukdom eller funktionshinder medför att barnet endast kan vistas hos sina föräldrar under kortare tid än sex timmar.

text: Tanken har inte varit att tillämpningen av

text: 106 kap. 11 §

text: SFB ska ändras, och därför bör det som står i det allmänna rådet och i föreskriften även gälla för omvårdnadsbidraget. Det som står i det allmänna rådet och föreskriften har dock formulerats om och förtydligats.

text: Rätt till omvårdnadsbidrag kan enligt

text: 106 kap. 11 §

text: SFB finnas för tid när barnet tillfälligt inte vårdas genom huvudmannens försorg, och därför kan inte resor som sker genom huvudmannens försorg räknas med i denna tid. Texten om resdagar har förtydligats så att det framgår.

text: I det allmänna rådet sägs att föräldern kan ha rätt till vårdbidrag även om vistelsen i hemmet är kortare än sex timmar. Men rätten till omvårdnadsbidraget är inte beroende av att barnet faktiskt vistas i föräldrahemmet eller föräldrahemmen, och därför har texten formulerats om för att förtydliga att det är tid utanför huvudmannens försorg som kan ge rätt till omvårdnadsbidrag enligt

text: 106 kap. 11 §

text: SFB.

text: Begreppen ”sjukdom eller funktionshinder” har ändrats till ”funktionsnedsättning” för att stämma överens med det begrepp som gäller vid bedömningen av rätten till omvårdnadsbidrag (se

text: 22 kap. 3 §

text: SFB).

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 106 kap. 9 och 11 §§ SFB

text: Mikael Westberg

text: Ulrica Svedell


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2019-06-10 Dnr 006209-2019 Serienummer 2019:02

title: Aktivitetsersättning vid förlängd skolgång – deltidsstudier

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: En försäkrad som har rätt till aktivitetsersättning vid förlängd skolgång kan få ersättning även om han eller hon väljer att studera på deltid utan att det motiveras av funktionsnedsättningen. Den försäkrade kan dock i detta fall bara få ersättning för den tid som Försäkringskassan bedömer att han eller hon skulle behöva för att avsluta skolgången genom heltidsstudier.

text: Bakgrund och överväganden

text: Grundregeln är att en försäkrad har rätt till aktivitetsersättning om han eller hon på grund av funktionsnedsättning ännu inte har avslutat sin skolgång på grundskolenivå och gymnasial nivå vid ingången av juli det år då han eller hon fyller 19 år (

text: 33 kap. 8 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB). Den försäkrade får då hel aktivitetsersättning oberoende av arbetsförmågans nedsättning under den tid som skolgången varar (33 kap. 13 och 20 §§ SFB).

text: Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:17) om sjukersättning och aktivitetsersättning kompletterar bestämmelserna i

text: socialförsäkringsbalken

text: . I det numera upphävda

text: första stycket

text: i det allmänna rådet till de ovan nämnda bestämmelserna angavs att aktivitetsersättning vid förlängd skolgång endast bör beviljas under deltidsstudier om en försäkrad inte klarar att bedriva heltidsstudier på grund av sin funktionsnedsättning.

text: Den tillämpning som angavs i det numera upphävda allmänna rådet innebar att en ansökan om aktivitetsersättning vid förlängd skolgång för att studera på deltid borde avslås helt om den försäkrades funktionsnedsättning inte motiverade deltidsstudier. Lagtextens formulering ger dock inget stöd för helt avslag i en sådan situation, eftersom den försäkrade uppfyller samtliga förutsättningar som anges i lagen. Av denna anledning och eftersom Försäkringskassans tillämpning i dessa ärenden inte är enhetlig behövs ett rättsligt ställningstagande.

text: Om en försäkrad vill studera på deltid trots att funktionsnedsättningen inte motiverar det är det mer korrekt att bevilja ersättning, men endast för den tid som Försäkringskassan bedömer att den försäkrade skulle behöva för att avsluta skolgången genom heltidsstudier. En sådan tillämpning har stöd i lagen, eftersom det framgår av bestämmelsen i 8 § att det ska finnas ett direkt samband mellan funktionsnedsättningen och behovet av förlängd skolgång (jfr även

text: prop. 2000/01:96 s. 84

text: och

text: HFD 2013 ref. 38

text: ). Om den

text: försäkrade studerar på deltid trots att det inte är medicinskt motiverat finns det endast ett samband för den tid som skulle ha behövts för att avsluta skolgången genom heltidsstudier. Formuleringen i 20 § om att den försäkrade har rätt till ersättning ”så länge skolgången varar” ska, enligt Försäkringskassan, tolkas som att det är den skolgång som ännu inte avslutats på grund av funktionsnedsättningen som avses. Även 13 § ger stöd för denna tillämpning, eftersom bara hel aktivitetsersättning kan beviljas vid förlängd skolgång.

text: Tillämpningen stämmer även överens med uttalandena i förarbetena om att ersättning endast ska kunna ges under den tid den försäkrade behöver för att kunna avsluta skolgången (se

text: prop. 2000/01:96 s. 182

text: ). Om den försäkrade kan studera på heltid är det endast den tiden som personen behöver för att avsluta sin skolgång.

text: Slutligen stämmer denna tillämpning bättre överens med Försäkringskassans tillämpning när en försäkrad inte avslutat sin skolgång och det för en viss period beror på funktionsnedsättningen, men för en annan period har andra skäl. I dessa fall beviljas ersättning endast för den tidsperiod som beror på funktionsnedsättningen. Samma princip gäller vid byte av utbildningsprogram som inte är medicinskt motiverat. Då beviljas ersättning endast för den tid studierna skulle ha tagit om den försäkrade inte hade gjort bytet. Motsvarande bör gälla även vid deltidsstudier, det vill säga att ersättning endast ska beviljas för den tidsperiod som beror på funktionsnedsättningen, inte för den längre tidsperiod som blir aktuell om personen väljer att studera på deltid.

text: Detta rättsliga ställningstagande ska tillämpas istället för Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:17) om sjukersättning och aktivitetsersättning till 33 kap. 8, 13 och 20 §§ SFB i den del som avser deltidsstudier som denna dag har upphävts.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 33 kap. 8, 13 och 20 §§ SFB,

text: prop. 2000/01:96

text: samt

text: HFD 2013 ref. 38

text: Mikael Westberg

text: Ida Frithiof


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2019-06-19 Dnr 007272-2019 Serienummer 2019:03

text: Nuvarande tillämpning

text: Försäkringskassans nuvarande tillämpning innebär att för att assistansersättning ska kunna betalas ut till den försäkrade måste den försäkrade antingen ha skrivit avtal om att köpa personlig assistans med kommunen eller någon annan anordnare eller själv ha anställt personliga assistenter och anmält det till IVO innan assistenterna har påbörjat sitt arbete.

text: Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i en närliggande fråga

text: Enligt

text: 23 § första stycket

text: LSS får en enskild inte yrkesmässigt bedriva verksamhet med personlig assistans utan tillstånd av IVO.

text: Högsta förvaltningsdomstolen har i dom den 21 februari 2019 i mål nr

text: uttalat att lagregleringen inte medger att Försäkringskassan avslår en begäran om utbetalning av assistansersättning till en försäkrad på den grunden att den anordnare som anlitats inte har tillstånd att bedriva verksamhet med personlig assistans. Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade att det varken i LSS eller

text: socialförsäkringsbalken

text: finns några föreskrifter som ger stöd för att assistansersättning får betalas ut till en försäkrad endast om den anordnare som denne har valt har tillstånd. Domen innebär att Försäkringskassans tillämpning har ändrats.

text: Försäkringskassan anser mot bakgrund av domen från Högsta förvaltningsdomstolen att det inte heller är möjligt att kräva att en försäkrad som anställer sina assistenter ska ha anmält det till IVO för att assistansersättning ska kunna betalas ut. Syftet med det här rättsliga ställningstagandet är att klargöra detta.

text: Beslutsdatum Vår beteckning

text: 2019-06-19 Dnr 007272-2019

title: Utbetalning av assistansersättning när den försäkrade har anställt personliga assistenter

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: För att Försäkringskassan ska betala ut assistansersättning behöver den som har beviljats assistansersättning enligt

text: 51 kap.

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB), och som har anställt någon för sådan personlig assistans, inte ha gjort en anmälan till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) innan assistenten påbörjar sitt arbete.

text: Bakgrund och överväganden

text: Den som har beviljats ekonomiskt stöd för personlig assistans enligt

text: 9 § 2 lagen (1993:387)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) eller assistansersättning enligt

text: 51 kap.

text: SFB, och som har anställt någon för sådan personlig assistans, ska göra en anmälan till IVO innan assistenten påbörjar sitt arbete (

text: 23 § femte stycket

text: LSS).

text: I förarbetena anförs bl.a. följande angående anmälningskravet. Regeringen instämmer i LSS-kommitténs bedömning att tillståndskravet inte bör omfatta de assistansberättigade som själva är arbetsgivare åt sina personliga assistenter. Av betänkandet framgår dock att det idag råder oklarhet och oenighet om tillsynsansvaret omfattar sådana assistansberättigade. Regeringen anser att dessa ska omfattas av Socialstyrelsens tillsyn (se avsnitt 5.1). För att Socialstyrelsen ska kunna genomföra denna del av tillsynsverksamheten föreslår regeringen, i likhet med LSS-kommittén, att assistansberättigade som själva är arbetsgivare åt sina personliga assistenter ska vara skyldiga att göra en anmälan till Socialstyrelsen. (

text: Prop. 2009/10:176 s. 27

text: Tillsynsverksamheten övergick till IVO år 2013.

text: Försäkringskassan har tidigare ansett att den försäkrade ska ha anmält att han eller hon har anställt personliga assistenter till IVO enligt

text: 23 §

text: LSS för att assistansersättning ska betalas ut.

text: Den som har anställt sina personliga assistenter ska i och för sig anmäla det till IVO. Trots det kan Försäkringskassan inte vägra utbetalning om någon sådan anmälan inte sker. Det följer av Högsta förvaltningsrättens dom den

text: 21 februari 2019 i mål nr 6518-17. Försäkringskassan bör alltså betala ut assistansersättning till den som anställt personliga assistenter även om han eller hon inte har gjort en anmälan till IVO innan assistenten påbörjar sitt arbete.

text: Detta rättsliga ställningstagande gäller för alla pågående assistansersättningsärenden som inte har vunnit laga kraft.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 23 § femte stycket lagen (1993:387)

text: Högsta förvaltningsdomstolens dom den 21 februari 2019 i mål nr

text: Mikael Westberg

text: Catharina Brodd


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2020-04-02 Dnr 004917-2020 Serienummer 2020:2 den aktuella fördröjningen av vård eller rehabilitering, inte hade omfattats av de särskilda skälen i

text: 27 kap. 48 §

text: SFB. Detta rättsliga ställningstagande gäller till och med den 31 oktober 2020.

title: Oskälighetsbedömning efter 180 dagar med anledning av corona

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Det kan anses vara oskäligt enligt

text: 27 kap. 48 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) att bedöma den försäkrades arbetsförmåga mot normalt förekommande arbete eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne i de fall den försäkrades planerade återgång i sitt vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren förskjuts på grund av den rådande coronapandemin och det medför att särskilda skäl inte finns enligt samma paragraf. Det krävs att förskjutningen beror på störningar i verksamheter som den försäkrade är beroende av för att få vård och rehabilitering.

text: Bakgrund

text: Sjukförsäkringen är uppbyggd enligt den s.k. rehabiliteringskedjan. Den innebär att under de första 90 dagarna prövas arbetsförmågan mot den försäkrades vanliga arbete eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder honom eller henne (

text: 27 kap. 46 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: , SFB). Från och med dag 91 ska det vid prövningen även beaktas om den försäkrade kan försörja sig efter omplacering till annat arbete hos arbetsgivaren (47 §). Från och med dag 181 ska dessutom arbetsförmågan enligt huvudregeln prövas mot ett normalt förekommande arbete på arbetsmarknaden eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne. Lagstiftaren har dock gjort undantag för fall där det finns särskilda skäl mot det eller om det annars kan anses oskäligt att göra en sådan prövning (48 §). Från och med dag 366 kan en prövning mot ett normalt förekommande arbete eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade skjutas upp endast om det kan anses oskäligt att göra en sådan prövning (49 § första stycket).

text: Begreppet oskäligt infördes fr.o.m. den 1 januari 2010 efter initiativ från Socialförsäkringsutskottet (

text: bet. 2009/10:SfU13 s. 7

text: f.). Motivet var att det visat sig finnas fler situationer än de som ryms inom särskilda skäl då det kan vara oskäligt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga i förhållande till annat arbete än sådant som finns hos arbetsgivaren eller i det egna företaget. Men tanken var att införandet av begreppet oskäligt inte skulle förändra den restriktivitet som ligger i kravet på särskilda skäl (

text: bet. 2009/10:SfU13 s. 8

text: f.).

text: Någon närmare beskrivning av vad som kan vara oskäligt i lagstiftarens mening finns inte i lagtexten. I utskottets betänkande ges dock ett antal exempel på situationer när det kan anses vara oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete (

text: bet. 2009/10:SfU13

text: ). De fem exempel som beskrivs i betänkandet är i huvudsak sådana där den försäkrade har en allvarlig sjukdom, men det kan inte uteslutas att det finns andra situationer där det också skulle kunna vara oskäligt att bedöma arbetsförmågan i förhållande till ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete.

text: Utbrottet av det nya coronaviruset kan ge en betydande påverkan på möjligheten för försäkrade att få den vård och rehabilitering som krävs för att de ska kunna återgå i sitt vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren. Ett exempel är att operationer skjuts upp som skulle kunna leda till att försäkrade återfår arbetsförmåga. Detta innebär också att försäkrade som annars hade kunnat omfattas av de särskilda skälen i

text: 27 kap. 48 §

text: SFB inte gör det. Konsekvensen blir då att deras arbetsförmågan ska bedömas mot normalt förekommande arbete och att de riskerar att förlora sin sjukpenning. Om oskälighetsrekvisitet i 48 § kan tillämpas på denna typ av situation finns varken behandlat i förarbetena eller i praxis. Det behövs ett rättsligt ställningstagande för att rättstillämpningen inom Försäkringskassan ska bli enhetlig.

text: Överväganden

text: Oskälighetsrekvisitet infördes i lagen som en slags ventil för att undvika att regelverket skulle ge oönskade effekter för de försäkrade. Fokus vid tillkomsten av bestämmelsen var omständigheter som rör den de försäkrades sjukdom. Undantagsbestämmelsen bör dock rimligen även kunna bli tillämplig vid effekter av en extraordinär situation som påverkar verksamheter som är centrala för att en försäkrad ska kunna återfå arbetsförmåga i sitt vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren. Att de försäkrades arbetsförmåga ska bedömas mot ett normalt förekommande arbete eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne, trots att de annars hade ansetts ha särskilda skäl enligt 48 § kan anses vara oskäligt. Oskälighetsrekvisitet bedöms därför kunna tillämpas i denna typ av situation. Det kan, förutom vid inställda operationer och annan vård som syftar till att återställa arbetsförmågan i sitt vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren, även vara aktuellt vid inställda eller uppskjutna rehabiliteringsåtgärder, både medicinska och arbetslivsinriktade.

text: Oskälighetsrekvisitet ska dock tillämpas restriktivt varför det endast bör tillämpas under den akuta fasen av coronapandemin. Det kan inte heller anses vara oskäligt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga mot ett normalt förekommande arbete på arbetsmarknaden eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för honom eller henne om den försäkrade, oavsett

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 27 kap. 48 och 49 §§ SFB Bet. 2009/10:SfU13

text: Michael Erliksson

text: Jacob Krook Susanne Widding-Gidlund


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2020-06-24 Dnr 006790–2020 Serienummer 2020:04

text: 3 § förordning (2000:1418)

text: Prop. 1983/84:127

title: Sjukpenninggrundande inkomst (SGI) under tid som en läroanstalt inte kan erbjuda utbildning i ett led att förhindra spridningen av det virus som orsakar covid-19

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: SGI-skydd ska gälla vid ledighet som har samband med åtgärder för att förhindra spridningen av det virus som orsakar covid-19 och som innebär att den studerande saknar möjlighet att bedriva sina studier på grund av att en läroanstalt inte kan erbjuda utbildning.

text: Bakgrund och överväganden

text: SGI-skydd innebär att en persons SGI vid vissa förvärvsavbrott inte sänks, trots att han eller hon inte längre har någon inkomst av arbete (jfr.

text: 26 kap. 9 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB). SGI-skydd gäller under tid då en försäkrad bedriver studier, för vilka han eller hon får studiestöd enligt

text: studiestödslagen (1999:1395)

text: . SGI-skydd gäller även under tid då den försäkrade, utan att få studiestöd, bedriver studier på minst halvtid för vilka studiemedel får lämnas enligt

text: studiestödslagen

text: under förutsättning att studierna bedrivs på eftergymnasial nivå eller bedrivs från och med det andra kalenderhalvåret det år den försäkrade fyller 20 år (

text: 26 kap. 11 §

text: SFB).

text: Med anledning av corona-pandemin har vissa läroanstalter, som ett led i att stoppa spridningen av coronaviruset, tvingats att ställa in vissa studier. Regeringen har med anledning av corona-pandemin beslutat förordningen (

text: ) om studiestöd vid spridning av viss smitta som trädde i kraft den 7 april 2020, men som ska tillämpas för tid från och med den 1 januari 2020. I korthet innebär förordningen att studiemedel och studiestartsstöd får behållas för den tid stödet redan har beviljats, om den studerande saknar möjlighet att bedriva sina studier på grund av åtgärder för att förhindra spridningen av coronaviruset. Det kan till exempel handla om att en läroanstalt inte kan erbjuda utbildning eller andra omständigheter som den studerande inte kan råda över. Även studiehjälpen, som främst lämnas till studerande i gymnasieskolan, får behållas i en sådan situation. Förordningen gäller för studier i såväl Sverige som utomlands.

text: Eftersom SGI-skyddet i

text: 26 kap. 11 §

text: SFB förutsätter att studier de facto bedrivs är det oklart om SGI-skydd kan anses föreligga under tid som

text: studierna är inställda på grund av coronaviruset. Det finns därför ett behov av ett rättsligt ställningstagande.

text: Syftet med förordningen (

text: ) om studiestöd vid spridning av viss smitta är att de studerande ska kunna känna sig trygga och inte riskera att stå utan försörjning om undervisningen helt skulle ställas in med anledning av coronaviruset. Med hänsyn till syftet med förordningen skulle ett förlorat SGI-skydd motverka ändamålet att öka de studerande trygghet. Detta talar för att SGI-skydd bör anses föreligga i dylika situationer.

text: Vidare framgår det av förarbetena till

text: 26 kap. 11 §

text: SFB att en tidigare SGI bör vara vilande även under den ferietid som infaller mellan studieterminerna i den utbildning för vilken studiestödet har beviljats (

text: prop. 1983/84:127, s. 27

text: ). Syftet med att skyddet ska anses fortsätta under ferietid, dvs. under tid som studier inte bedrivs, har sin grund i hur terminerna är uppdelade och är därmed bortom studenternas kontroll.

text: Ett studieuppehåll som beslutats av en studieledning för att minska spridning av smitta som orsakar covid-19, under vilken tid den studerande får behålla sitt studiestöd, utgör en sådan omständighet som den försäkrade inte kan råda över. Enligt Försäkringskassans mening finns det därför fog för att jämställa sådana ofrivilliga studieuppehåll med ferietid, varför SGIskydd bör anses föreligga. En annan ordning skulle medföra att studerande skulle vara tvungna att skydda sin SGI på annat sätt, vilket i sin tur skulle ha till följd administrativa kostnader för såväl den enskilde som det allmänna. Studerande som inte är tjänstlediga skulle även riskera att inte uppfylla villkor för skydd vid arbetslöshet, eftersom sådant skydd förutsätter bl.a. att den enskilde både aktivt söker och är beredd att anta erbjudet arbete som svarar mot fastställd SGI (jfr

text: 26 kap. 13 §

text: SFB och

text: 3 § förordning (2000:1418)

text: om tillämpningen av vissa skyddsbestämmelser för sjukpenninggrundande inkomst). Det kan inte ha varit lagstiftarens avsikt att studerande lämnas utan någon möjlighet att skydda sin SGI vid ofrivilliga studieuppehåll.

text: Mot denna bakgrund anser Försäkringskassan att SGI-skydd bör föreligga vid studieuppehåll som beslutats av läroanstalter för att förhindra spridningen av det virus som orsakar covid-19. Detta bör gälla för försäkrade som bedriver studier som omfattas

text: 26 kap. 11 §

text: SFB.

text: Aktuella bestämmelser och förarbeten

text: 26 kap. 9 §

text: SFB

text: 26 kap. 11 §

text: SFB

text: 26 kap. 13 §

text: SFB

text: Michael Erliksson Serdar Gürbüz


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2020-11-02 Dnr FK 2020/001489 Serienummer 2020:6

title: Nytt kompletterande rättsligt ställningstagande i fråga om oskälighetsbedömning efter 180 dagar med anledning av corona för tid före den 2 april 2020

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Försäkringskassans rättsliga ställningstagande (FKRS 2020:2) om oskälighetsbedömning efter 180 dagar med anledning av corona ska fortfarande tillämpas för tid före den 2 april 2020 vid prövning enligt

text: 27 kap. 48 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: Bakgrund

text: Under våren 2020 påverkade coronapandemin både offentliga och privata verksamheter som försäkrade var beroende av för att kunna återfå arbetsförmågan. Detta ledde till att många av de försäkrade som hade planerad vård och rehabilitering fick den uppskjuten. I och med att vård och rehabilitering inte kunde genomföras enligt plan så riskerade dessa försäkrade att inte omfattas av de särskilda skälen för att undantas från en prövning mot ett normalt förekommande arbete efter dag 180 enligt

text: 27 kap. 48 §

text: SFB.

text: Försäkringskassan bedömde den 2 april 2020, i ett rättsligt ställningstagande (FKRS 2020:2), att det i vissa situationer kunde vara oskäligt att pröva dessa försäkrades arbetsförmåga mot ett normalt förekommande arbete. Ställningstagandet gällde dock endast under den akuta fasen av pandemin och tidsbegränsades till och med den 31 oktober 2020. FKRS 2020:2 finns i bilaga till det här rättsliga ställningstagandet.

text: Regeringen beslutade den 2 juli 2020 om förordning (

text: ) om undantag från vissa bestämmelser om sjukpenning med anledning av sjukdomen covid-19. Den innebär att

text: 27 kap.

text: och

text: 49 §§

text: SFB inte ska tillämpas i vissa fall vid försening av vård och rehabilitering som orsakats av effekter av covid-19. Förordningen undantar försäkrade som annars skulle omfattas av Försäkringskassans rättsliga ställningstagande FKRS 2020:2 från en prövning mot normalt förekommande arbete. Ställningstagandet blev därför inte aktuellt att tillämpa under tid som förordningen gäller. Förordningen omfattar dock endast sjukpenning som avser tid från och med den 2 april 2020. Försäkringskassan har därför sett behov av att ta ställning till hur bedömning enligt

text: 27 kap. 48 §

text: SFB ska göras för tid innan den 2 april 2020 efter att FKRS 2020:2 har utgått den 31 oktober 2020.

text: Överväganden

text: Försäkringskassan kan konstatera att även om de skäl som låg till grund för ställningstagandet i FKRS 2020:2 inte längre är för handen så är de fortsatt giltiga för tid före den 2 april 2020. Det finns därför skäl att genom detta rättsliga ställningstagande klargöra att den tolkning av oskälighetsbegreppet som framgår av FKRS 2020:2 fortsatt ska tillämpas vid retroaktiva prövningar som gäller sjukpenning innan detta datum. För tid därefter omfattas dessa försäkrade av förordning (

text: ) och någon prövning enligt

text: 27 kap. 48 §

text: SFB blir då inte aktuell.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 27 kap. 48 §

text: SFB

text: Bet. 2009/10:SfU13

text: Michael Erliksson

text: Ärendet har föredragits av Jacob Krook och Susanne Widding-Gidlund.


text: Vad innebär samordning?

text: Vad innebär rekonstruktion?

text: Behov av klargöranden

text: Samordningsregeln är en regel för avdrag – inte rekonstruktion

text: Kan felaktiga utbetalningar samordnas?

text: Hur länge kan samordning göras?

text: Beslutsdatum Vår beteckning 2021-02-12 Dnr FK 2021/002377 Serienummer 2021:2 Den bortre tidsgränsen för när en ersättning kan ingå i en samordning är således när Försäkringskassan har fattat beslut om att återkräva ersättningen.

title: Tillämpning av samordningsregeln i 107 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Samordningsregeln i

text: 107 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) är en regel för avdrag av belopp vid en retroaktiv utbetalning.

text: Regeln om samordning ska tillämpas även om den först utbetalade ersättningen var felaktig.

text: Samordning ska göras så länge det inte har fattats något beslut om att återkräva den först utbetalade ersättningen.

text: Bakgrund och överväganden

text: Inom socialförsäkringen finns ett antal bestämmelser om att förmåner ska samordnas med varandra. Det finns också vissa förmåner som även utan uttrycklig samordningsbestämmelse är sådana att de inte kan utgå samtidigt eller att de påverkar varandra beloppsmässigt om de utgår för samma tid. Enligt samordningsregeln i

text: 107 kap. 2 §

text: SFB ska avdrag på en retroaktiv ersättning göras med det belopp som överstiger vad som skulle ha betalats ut för perioden om beslut om båda ersättningarna hade fattats samtidigt. Samordning innebär alltså att utbetalningen av en förmån i vissa fall minskas med en tidigare utbetald förmån.

text: Att rekonstruera ärendena innebär att handläggaren omför belopp mellan förmånsposter så att fördelningen blir rätt utifrån vilken förmån den försäkrade faktiskt hade rätt till.

text: Det har förekommit en tillämpning som bygger på att det finns en laglig möjlighet att i bokföringen rekonstruera de ärenden där förmåner har samordnats med stöd av

text: 107 kap. 2 §

text: SFB. Det behöver därför klargöras att sådan rekonstruktion inte kan ske med stöd av

text: 107 kap. 2 §

text: SFB.

text: Frågan är viktig för hur utbetalda belopp ska redovisas för olika förmånsslag och för vilka anslagsposter som ska belastas. I förhållande till den försäkrade är frågan av särskild betydelse när det är aktuellt att samordna en skattepliktig förmån och en skattefri eller en pensionsgrundande och en inte pensionsgrundande förmån. Samordningen kan nämligen ha betydelse för den skatt som den försäkrade ska betala och den pensionsgrundande inkomst som ska tillgodoräknas personen.

text: Det behöver också klarläggas om en ersättning kan samordnas även om den betalades ut felaktigt, eller om Försäkringskassan i så fall måste betala ut den retroaktivt beviljade ersättningen och återkräva den första.

text: Slutligen finns det behov av att klargöra när möjligheten att samordna upphör.

text: Den tolkning av samordningsregeln som bör gälla är att den enbart är en regel för avdrag av belopp vid en utbetalning av retroaktivt beviljade förmåner. Det innebär att Försäkringskassan inte kan göra någon rekonstruktion av ärendet eller ärendena som leder till en omföring av beloppen mellan förmånsslagen med stöd av den bestämmelsen. Detta gäller även om fördelningen av förmånerna skulle ha varit annorlunda om samtliga omständigheter varit kända från början. Denna tolkning utgår från bestämmelsens ordalydelse.

text: Det finns ingen begränsning i lagtext eller förarbeten som innebär att endast utbetalningar som var korrekta när de gjordes kan samordnas.

text: Även utbetalningar som var felaktiga, antingen genom att rätten till ersättningen saknades eller genom att ersättningen betalats ut med för högt belopp, bör därför kunna samordnas. Det är lämpligt både för Försäkringskassan och den enskilde med sådan hantering eftersom det annars skulle krävas att Försäkringskassan först betalar ut den retroaktivt beviljade ersättningen och sedan återkräver den första.

text: Samordning bör inte göras om Försäkringskassan har fattat ett beslut om att återkräva den först utbetalade ersättningen. I den situationen ska handläggningen av kravet fullföljas. Det innebär att ett beslut om att någon inte är återbetalningsskyldig inte hindrar att en ersättning kan ingå i en samordning. Om en ersättning delvis har återkrävts kan den del som inte har återkrävts samordnas.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 107 kap. 2 §

text: SFB.

text: Mikael Westberg

text: Emma Stenhammar


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2021-02-26 Dnr FK 2021/001473 Serienummer FK 2021/001473 2021:04

text: Varför behövs ett rättsligt ställningstagande?

text: Utredningsskyldighet och beviskrav

text: Innebörden av bestämmelsen i

text: 27 kap. 25 §

text: SFB

text: RÅ 2010 ref. 120

text: och KRSU dom den 31 oktober 2011 i mål nr 1814-10. Jfr von Essen Processramen i förvaltningsmål s. 39 f.

text: Prop. 1994/95:47 s. 27

text: ff. 4 Se t.ex. Andersson m.fl. Prövning av migrationsärenden s. 243 ff., Lindkvist Utredningsskyldighet, bevisbörda och beviskrav i förvaltningsprocessen s. 347 ff. och s. 458 f. och von Essen ibid s. 39 f. 5 Se t.ex. KRNG dom den 29 november 2011 i mål nr 2026–2028-10, KRNG dom den 27 mars 2012 i mål nr 2360-11 och 2362-11, KRNS dom den 19 november 2018 i mål nr 4350-18, KRSU dom den 23 november 2018 i mål nr 1910-18 och KRNJ dom den 11 december 2018 i mål nr 73–74-18.

title: Beviskrav vid bedömningen av rätten till sjukpenning

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Bestämmelsen i

text: 27 kap. 25 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) innehåller ett krav på att den försäkrade ska visa att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom genom att ge in ett läkarintyg, men den reglerar inte hur stark bevisningen måste vara (beviskravet). Bestämmelsen innebär således inte ett undantag från det beviskrav – sannolikt – som normalt tillämpas i ansökningsärenden om socialförsäkringsförmåner hos Försäkringskassan.

text: Bakgrund och överväganden

text: I ett ansökningsärende om sjukpenning ska den försäkrade enligt

text: 27 kap. 25 §

text: SFB styrka nedsättningen av arbetsförmågan på grund av sjukdom senast från och med den sjunde dagen efter sjukperiodens första dag genom att lämna in ett läkarintyg till Försäkringskassan. Varken förarbeten eller praxis från Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) ger ledning om hur innebörden av begreppet ”styrka” i bestämmelsen ska tolkas. Det finns inte heller i övrigt några förarbetsuttalanden eller praxis från HFD om vilket beviskrav som ska ställas vid bedömningen av rätten till sjukpenning. Tolkningen av bestämmelsen påverkar vilket beviskrav som ska ställas i sjukpenningärenden.

text: Att Försäkringskassan tillämpar rätt beviskrav i försäkringsärenden är väsentligt för att myndigheten ska leva upp till kravet på att göra riktiga bedömningar och därmed kunna fatta korrekta beslut.

text: I syfte att säkerställa att rätt ersättning betalas ut till rätt person och för att uppnå en mer enhetlig tillämpning i handläggningen finns anledning att genom ett rättsligt ställningstagande klargöra hur

text: 27 kap. 25 §

text: SFB ska tolkas. Frågan är om bestämmelsen ger uttryck för att ett strängare beviskrav än det som normalt ska tillämpas i ansökningsärenden om socialförsäkringsförmåner – sannolikt – ska tillämpas i ärenden om sjukpenning.

text: Det är en allmän förvaltningsrättslig princip att en person som ansöker om en förmån hos Försäkringskassan, den försäkrade, ska visa att han eller hon uppfyller förutsättningarna för rätt att beviljas förmånen (jfr

text: prop. 2008/09:200 s. 554

text: ff. och

text: HFD 2021 not. 1

text: ). Den försäkrade har så att säga

text: bevisbördan vilket normalt sett gör att han eller hon också ansvarar för den utredning som ska visa en viss omständighet. Att bevisbördan är placerad på den försäkrade beror delvis på att det typiskt sett är den försäkrade som har bäst möjlighet att komma in med underlag avseende ett visst sakförhållande. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att Försäkringskassan har en omfattande utredningsskyldighet (

text: 110 kap. 13 §

text: SFB och

text: 23 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Det är Försäkringskassan som ska leda utredningen och se till att nödvändigt underlag kommer in. Enbart i de fall Försäkringskassan har utrett sjukpenningärendet i enlighet med vad dess beskaffenhet kräver kan en ansökan om sjukpenning avslås på grund av att utredningen inte ger stöd för att rätt till sjukpenning finns.

text: Med begreppet beviskrav menas hur stark bevisningen måste vara för att en omständighet ska ses som bevisad.

text: Det finns inte något generellt beviskrav som gäller för alla typer av förvaltningsärenden och inte heller ett gemensamt sådant för alla typer av socialförsäkringsärenden (

text: HFD 2013 ref. 61

text: ). Det beror bl.a. på att ärendena är av så olika karaktär. I bland finns det ett beviskrav angivet direkt i lagtexten, men oftast inte. I Försäkringskassans vägledning Förvaltningsrätt i praktiken (

text: ), förvaltningsrättsvägledningen, anges att ett beviskrav motsvarande sannolikt ska användas som utgångspunkt om inte ett särskilt beviskrav finns angivet i lagstiftningen om rätten till förmån som ska tillämpas eller att ett beviskrav framgår av vägledande avgöranden från högre instans.

text: Fråga är då om det finns en nivå på beviskrav angivet i

text: socialförsäkringsbalkens

text: bestämmelser om sjukpenning som innebär att ett annat beviskrav än sannolikt ska tillämpas. Rätten till sjukpenning regleras i

text: 27 kap. 2 §

text: SFB. Där anges att en försäkrad har rätt till sjukpenning vid sjukdom som sätter ned hans eller hennes arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Det finns således inget beviskrav angivet direkt i denna bestämmelse.

text: I

text: 27 kap. 25 §

text: SFB anges att den försäkrade ska komma in med ett läkarintyg från och med en viss dag i sjukperioden för att styrka nedsättningen av sin arbetsförmåga på grund av sjukdom. Denna bestämmelse kan tolkas som nivån på ett beviskrav, alltså att nivån styrkt gäller för att det ska vara visat att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom. Bestämmelsen kan också tolkas som att lagstiftaren använt begreppet styrka synonymt med visa , bekräfta eller intyga. Den sistnämnda

text: tolkningen skulle alltså innebära att bestämmelsen inte innehåller en nivå på beviskrav.

text: Lydelsen av bestämmelsen i

text: 27 kap. 25 §

text: SFB ger således utrymme för olika tolkningar. Varken i förarbetena till bestämmelsen i

text: 27 kap. 25 §

text: SFB eller till föregångaren i

text: 3 kap. 8 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring finns några klara uttalanden om att ”styrka” ska uppfattas som en nivå på ett beviskrav. Det finns inte heller någon praxis från HFD som klargör vad som avses med begreppet ”styrka” i bestämmelsen. Att det är oklart vilket beviskrav som gäller i sjukpenningärenden och sjukpenningmål framgår också av den juridiska litteraturen.

text: De domstolar som har att pröva Försäkringskassans beslut om sjukpenning redogör sällan för vilket beviskrav som tillämpas. Det kan dock noteras att det i ett antal kammarrättsdomar har angetts att den försäkrade ska göra sannolikt att han eller hon har rätt till sjukpenning. Av dessa domar skulle slutsatsen kunna dras att domstolarna har tolkat begreppet ”styrkt” i

text: 27 kap. 25 §

text: SFB som en synonym till att den försäkrade ska visa. Bestämmelsen har med ett sådant synsätt mer karaktären av en bevisbörderegel.

text: Mot bakgrund den osäkerhet som finns om bestämmelsens innebörd bör den tolkning som är mest fördelaktig för den försäkrade göras. Eftersom utgångspunkten är att beviskravet sannolikt ska tillämpas i Försäkringskassans förmånsärenden om inte annat anges i den aktuella bestämmelsen bör sannolikt, som är ett lägre beviskrav än styrka och därmed mer fördelaktigt för den försäkrade, tillämpas (se mer om de olika nivåerna av beviskrav i förvaltningsrättsvägledningen). Det finns visst stöd för den tolkningen i såväl juridisk litteratur som praxis från kammarrätterna. Begreppet styrka i

text: 27 kap. 25 §

text: SFB ska därmed inte tolkas som ett beviskrav vid prövningen av om arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom. Bestämmelsen ska tillämpas utifrån att styrka innebär visa, intyga eller bekräfta.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 27 kap.

text: och

text: 25 §§

text: 110 kap. 13 §

text: socialförsäkringsbalken

text: 3 kap. 8 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring

text: 23 § förvaltningslagen (2017:900)

text: Prop. 1994/95:47

text: Prop. 2008/09:200

text: RÅ 2010 ref. 120

text: HFD 2013 ref. 61

text: HFD 2021 not. 1

text: KRSU dom den 31 oktober 2011 i mål nr 1814-10 KRNG dom den 29 november 2011 i mål nr 2026–2028-11 KRNG dom den 27 mars 2012 i mål nr 2360-11 och 2362-11 KRNS dom den 19 november 2018 i mål nr 4350-18 KRSU dom den 23 november 2018 i mål nr 1910-18 KRNJ dom den 11 december 2018 i mål nr 73–74-18

text: Andersson Simon, Diesen Christian, Lagerqvist Veloz Roca Annika, Seidlitz Madelaine och Wilton Wahren Alexandra Prövning av migrationsärenden JUNO-version 3, 2018

text: Lindkvist Gustav Utredningsskyldighet, bevisbörda och beviskrav i förvaltningsprocessen JUNO-version 1, 2018

text: Lindkvist Gustav Bevisfrågor i förvaltningsprocessen, JUNO-version 1, 2019

text: von Essen, Ulrik Processramen i förvaltningsmål JUNO-version 2, 2016

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Det rättsliga ställningstagandet bedöms inte påverka något perspektiv inom dessa områden.

text: Mikael Westberg

text: /Susanne Widding-Gidlund

text: Emelie Werme


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2021-03-26 Dnr 2021/000587 Serienummer 2021:05

text: Behov av klargörande

text: Allmänt om partsbegreppet

text: Allmänt om underhållstöd

text: Är den bidragsskyldiga förälder part i ärende om fullt underhållsstöd?

text: Är den bidragsskyldiga förälder part i ärende om utfyllnadsbidrag?

text: Är boföräldern part i ärende om avdrag för återkommande umgänge?

title: Partsställning i ärenden om underhållsstöd

text: Försäkringskassans ställningstaganden

text: I ärenden om fullt underhållstöd enligt

text: 18 kap. 20 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska, förutom boföräldern eller den studerande, den bidragsskyldiga föräldern anses vara part. Detsamma gäller i de fall underhållsstödet har minskats med belopp som motsvarar avdrag för återkommande umgänge enligt

text: 18 kap. 29 §

text: SFB.

text: I ärenden om underhållsstöd i form av utfyllnadsbidrag enligt 18 kap. 21, 22 och 24 §§ SFB ska den bidragsskyldiga föräldern inte anses vara part.

text: I ärenden om avdrag för återkommande umgänge enligt 19 kap. 22–25 §§ SFB ska, förutom den bidragsskyldiga föräldern, även boföräldern anses vara part.

text: Bakgrund och överväganden

text: Frågan om den bidragsskyldige föräldern är part i ärende om underhållsstöd eller inte får bl.a. betydelse för frågan om

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om partsinsyn, kommunicering och rätt att få beslut ska tillämpas i förhållande till den bidragsskyldige föräldern, eller om det endast är handläggningsbestämmelserna i

text: 18 kap.

text: 43 §§

text: SFB som ska tillämpas i förhållande till hen. Motsvarande gäller för boföräldern i ärende om avdrag för återkommande umgänge enligt

text: 19 kap.

text: 25 §§

text: SFB.

text: Det går inte att direkt utläsa i lag, praxis, förarbeten eller doktrin om den bidragsskyldiga föräldern ska anses vara part i ärende om underhållsstöd/förlängt underhållsstöd respektive om boföräldern ska anses vara part i ärende om avdrag för återkommande umgänge enligt 19 kap. 22–25 §§ SFB. Det behöver därför klargöras i ett rättsligt ställningstagande.

text: Det finns inte någon definition av vad som avses med uttrycket part vare sig i den nu gällande förvaltningslag (

text: ) eller i 1971 eller 1986 års förvaltningslagar. I den tidigare lagstiftningen användes uttrycket “sökande, klagande eller annan part”. Sökande är den som hos en myndighet ansöker om en offentligrättsligt reglerad åtgärd. En klagande är den som överklagar ett förvaltningsbeslut. Det kan t.ex. vara en sökande som fått avslag på sin ansökan eller någon som påverkas av ett ingripande och vill att beslutet ska upphävas eller ändras. Med uttrycket annan part avsågs bl.a. den som är föremål för ett tillsynsärende och därmed har ställning som s.k. förklarande part. Den som i någon annan egenskap har ett intresse i saken anses normalt sett inte som part i första instans. Skulle dennes intresse i saken vara sådant

text: att han eller hon anses ha rätt att överklaga myndighetens beslut, kan personen i fråga bli part i högre instans. Intressenten uppträder då som klagande i det ärende i en högre instans som inleds genom överklagandet. En förutsättning för att någon ska anses som part i första instans är dock att denne bedöms ha ett sådant intresse i saken som ger en rätt att överklaga det kommande beslutet, dvs. att personen i fråga är saklegitimerad (

text: Förvaltningslagen

text: , en kommentar, Juno version 1, Lundmark, Säfsten).

text: I doktrinen anges att den enskildes roll i ett förvaltningsärende kan gestalta sig olika beroende på styrkan av hens anknytning till ärendet. Om saken angår hen, kan hen betecknas som intressent eller sakägare. Om hen dessutom deltar i ärendets handläggning och därvid åtnjuter vissa processuella rättigheter, betecknas hen som part. Om hen endast är att betrakta som intressent, och beslutet angår hen kan hen ha rätt att klaga på beslutet och blir då part i det ärende/mål som inleds genom överklagandet (Allmän förvaltningsrätt, version 27, Håkan Strömberg, Bengt Lundell).

text: Ett barn har rätt till underhållsstöd under de förutsättningar som anges i

text: 18 kap. 4 §

text: SFB, om föräldrarna inte bor tillsammans och en av föräldrarna är boförälder. Med boförälder avses den av föräldrarna som barnet är folkbokfört hos om barnet bor varaktigt endast hos den föräldern (

text: 17 kap. 3 §

text: SFB). Det är boföräldern, och inte barnet, som är part i ärende/mål rörande underhållsstöd (

text: HFD 2018 ref. 70

text: ). Om barnet har fyllt 18 år lämnas förlängt underhållsstöd, om även villkoren i

text: 18 kap. 6 §

text: SFB är uppfyllda (

text: 18 kap. 2 §

text: SFB). I ärende om förlängt underhållsstöd är den studerande part.

text: När underhållsstöd lämnas till ett barn och det finns en bidragsskyldig förälder, ska den föräldern betala ett belopp till Försäkringskassan som helt eller delvis motsvarar underhållsstödet (

text: 19 kap. 2 §

text: SFB). Med bidragsskyldig förälder avses den som enligt

text: 7 kap. 2 § första stycket föräldrabalken

text: ska fullgöra sin underhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag till barnet (

text: 17 kap. 5 §

text: SFB). I ärende om betalningsskyldighet är endast den bidragsskyldige föräldern part.

text: Om den bidragsskyldige föräldern bor i utlandet eller uppbär inkomster från utlandet kan Försäkringskassan välja att inte fastställa ett betalningsbelopp och i stället träda in i barnets rätt till underhållsbidrag (

text: 19 kap. 29 §

text: SFB). Anledning till denna konstruktion är att det är lättare att driva in civilrättsliga fordringar rörande underhållsbidrag i utlandet. Möjligheterna att driva in offentligrättsliga fordringar utomlands är begränsade.

text: Om det finns anledning att anta att en bidragsskyldig förälder betalar ett underhåll till barnet som understiger underhållsstödsbeloppet kan i stället utfyllnadsbidrag betalas ut (18 kap. 21, 22 och 24 §§ SFB). Den bidragsskyldige föräldern ska i dessa fall inte betala något till Försäkringskassan.

text: Om den bidragsskyldige föräldern enligt en lagakraftvunnen dom eller ett avtal som socialnämnden godkänt har barnet hos sig minst 30 hela dygn per år, ska på den bidragsskyldiges begäran ett avdrag tillgodoräknas när betalningsskyldigheten bestäms (19 kap. 22–25 §§ SFB). Har den bidragsskyldige fått tillgodoräkna sig ett sådant avdrag för barnets vistelse hos honom eller henne, ska underhållsstödet minskas med ett belopp motsvarande avdraget (

text: 18 kap. 29 §

text: SFB).

text: Det finns särskilda handläggningsbestämmelser i 18 kap. 38 och 40–43 §§ SFB. I dessa bestämmelser anges bl.a. att den bidragsskyldige föräldern ska underrättas om och ges möjlighet att yttra sig över ansökan om underhållsstöd samt delges vissa beslut, bl.a. beslut om att bevilja underhållsstöd och beslut om betalningsskyldighet. Boföräldern ska underrättas om och ges möjlighet att yttra sig över begäran om beräkning enligt 19 kap. 22–25 §§ SFB samt delges beslut om att medge sådan beräkning och att minska underhållsstödet enligt

text: 18 kap. 29 §

text: SFB.

text: Den bidragsskyldige föräldern har rätt att begära omprövning av ett beslut om underhållsstöd/förlängt underhållsstöd enligt

text: 18 kap. 20 §

text: SFB och hen är då part i omprövningsärendet. Detta beror på att beslutet anses angå hen.

text: Den bidragsskyldige föräldern kan även överklaga beslutet, om beslutet har gått hen emot. Detta bekräftas bl.a. av en kammarrättsdom (Kammarrätten i Göteborgs dom den 5 juni 2014 i mål nr 2188-14). Förvaltningsrätten hade avvisat en bidragsskyldig förälders överklagande då hen inte ansågs ha talerätt. Kammarrätten anförde att båda föräldrarna torde vara parter i ett mål rörande barns rätt till underhållsstöd. Kammarrätten ansåg att beslutet att bevilja underhållsstöd hade gått den bidragsskyldige föräldern emot och att hen därför kunde klaga på beslutet.

text: Frågan är då om den bidragsskyldige föräldern även ska anses vara part i grundärendet om underhållsstöd hos Försäkringskassan.

text: I förarbetena till indragningsbestämmelsen i

text: 18 kap. 9 a §

text: SFB med tillhörande nya handläggningsbestämmelser anför regeringen att frågan om huruvida underhållsstöd enligt

text: 18 kap. 20 §

text: SFB fortsättningsvis ska lämnas eller inte har bäring på den ekonomiska situationen för barnet, boföräldern och den bidragsskyldige (

text: prop. 2014/15:145 s. 38

text: ff).

text: I ett antal avgöranden från kammarrätten i mål om rätt att ta del av allmän handling gör kammarrätten bedömningen att den bidragsskyldige föräldern är part i ärenden om underhållsstöd (Kammarrätten i Stockholms domar den 3 juli 1997 i mål nr 3053-1997, den 17 september 2010 i mål nr 4283-10 och den 7 maj 2020 i mål nr 2001-20).

text: Det finns även två JO-beslut som till viss del berör frågan om partsställningen i underhållsstödsärenden. I ett JO-ärende som rörde underhållsstöd anförde Försäkringskassan i sitt svar till JO att den bidragsskyldige föräldern var part i ärendet om underhållsstöd och JO ifrågasatte inte den bedömningen (JO beslut den 18 april 2013, dnr. 6160-2011). I ett annat JO-ärende som rörde underhållsstöd uttalade JO att serviceskyldigheten är begränsad i ärenden där flera enskilda parter är inblandade (JO beslut den 9 oktober 2020, dnr. 3836-2019). Det bör tolkas som att JO anser att både boföräldern och den bidragsskyldige föräldern är parter i ärendet.

text: Det som eventuellt skulle tala emot att den bidragsskyldige föräldern ska anses vara part i ärendet om underhållsstöd är att man då kan ifrågasätta varför det finns ett behov av särskilda bestämmelser rörande kommunicering och delgivning av beslut i

text: 18 kap.

text: SFB, när det finns liknande bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: . En förklaring till detta skulle emellertid kunna vara att det även finns andra effekter kopplade till dessa bestämmelser. Exempelvis är det tidpunkten då Försäkringskassan skickar ut meddelande enligt

text: 18 kap. 38 §

text: SFB som utgör utgångspunkten för hur långt tillbaka i tiden man kan fastställa en betalningsskyldighet (

text: 19 kap. 5 §

text: SFB). Att vissa beslut ska delges den bidragsskyldige föräldern har betydelse för att bedöma när beslutet vinner laga kraft, vilket har betydelse eftersom beslutet rör flera enskilda.

text: Den bidragsskyldige föräldern påverkas ekonomiskt av beslutet om underhållsstöd och hen deltar även i handläggningen av ärendet. Hen får därför anses ha en stark anknytning till ärendet. Mot bakgrund av det anser Försäkringskassan att övervägande skäl talar för att den bidragsskyldige föräldern ska anses vara part i ärenden om fullt underhållsstöd enligt

text: 18 kap. 20 §

text: SFB. Detsamma gäller ärenden om underhållsstöd som minskats med belopp som motsvarar avdrag för återkommande umgänge enligt

text: 18 kap. 29 §

text: SFB.

text: I ärende om utfyllnadsbidrag enligt 18 kap. 21, 22 och 24 §§ SFB påverkas den bidragsskyldige föräldern inte av beslutet i samma utsträckning som i ärenden om fullt underhållsstöd.

text: Den bidragsskyldige föräldern anses vara part i omprövningsärendet. Förvaltningsrätterna förefaller även godta att den bidragsskyldiga föräldern överklagar beslut om utfyllnadsbidrag, vilket får tolkas som att beslutet angår den bidragsskyldiga föräldern. Det finns emellertid inga avgöranden från Högsta förvaltningsdomstolen som rör frågan om den bidragsskyldiga föräldern har talerätt i dessa ärenden. Det saknas även avgöranden från kammarrätterna i frågan.

text: Ett beslut om utfyllnadsbidrag medför emellertid ingen betalningsskyldighet vare sig gentemot Försäkringskassan eller gentemot barnet.

text: Försäkringskassan gör i och för sig en beräkning av vilket belopp den bidragsskyldige föräldern skulle vara skyldig att återbetala till Försäkringskassan om fullt underhållsstöd lämnades till barnet, ett så kallat fiktivt betalningsbelopp. Det fiktiva betalningsbeloppet utgör dock endast ett led i beräkningen av utfyllnadsbidragets storlek. Om den bidragsskyldige betalar direkt till barnet det belopp han eller hon annars skulle ha återbetalat till staten, är detta belopp att se som ett underhållsbidrag enligt

text: 7 kap. 2 § föräldrabalken

text: (FB). Det ankommer inte på Försäkringskassan att ange vilket belopp som den bidragsskyldige ska betala i underhåll (

text: prop. 2004/05:116 s 52

text: f och 83).

text: Mot bakgrund av att den bidragsskyldige föräldern inte berörs ekonomiskt eller på annat sätt av beslutet om utfyllnadsbidrag bedömer Försäkringskassan att den bidragsskyldige föräldern inte kan anses ha en sådan anknytning till ärendet om utfyllnadsbidrag att hen ska anses vara part i ärendet.

text: I ärenden om avdrag för återkommande umgänge enligt 19 kap. 22-25 §§ SFB är det den bidragsskyldiga föräldern som begär avdrag och hen är därför part i det ärendet.

text: Om avdrag medges får det en direkt påverkan på det underhållsstöd som betalas till boföräldern. Både den bidragsskyldiga föräldern och boföräldern har rätt att begära omprövning av och överklaga beslutet (jfr.

text: prop. 2004/05:116

text: sid. 85).

text: Mot bakgrund av att boföräldern är delaktig i handläggningen av ärendet, att hen berörs ekonomiskt av beslutet och att hen har rätt att begära omprövning av och överklaga beslutet måste boföräldern anses vara part i ärende om avdrag för återkommande umgänge.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Prop. 2004/05:116

text: Prop. 2014/15:145

text: Kammarrätten i Stockholms dom den 3 juli 1997 i mål nr 3053-1997 Kammarrätten i Stockholms dom den 17 september 2010 i mål nr 4283-10 Kammarrätten i Göteborgs dom den 5 juni 2014 i mål nr 2188-14 Kammarrätten i Stockholms dom den 7 maj 2020 i mål nr 2001-20 JO beslut den 18 april 2013, dnr. 6160-2011 JO beslut den 9 oktober 2020, dnr. 3836-2019

text: Mikael Westberg

text: Helene Widlund Borryd