identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2687034

title: Användning av luftfartyg, skepp och båtar för annat än privat ändamål - frivilliga försvarsorganisationers medlemsorganisationer

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett luftfartyg, ett skepp eller en båt som har använts av en medlemsorganisation inom en frivillig försvarsorganisations verksamhetsområde, har använts av en frivillig försvarsorganisation och därmed för annat än privat ändamål i den mening som avses i

text: 1 kap. 11 § 3 lagen (1994:1776)

text: om skatt på energi (LSE).

text: 2 Frågeställning

text: 2.1 Bakgrund

text: I LSE finns bestämmelser om skattebefrielse för bränsle som förbrukas i luftfartyg, skepp och båtar när dessa används för annat än privat ändamål. Vad som avses med privat ändamål definieras i 1 kap. 11 § LSE. Definitionen anger bland annat att med användning av luftfartyg, skepp och båtar för privat ändamål avses inte frivilliga försvarsorganisationers användning.

text: Frivilliga försvarsorganisationer och deras verksamhet regleras i förordningen (

text: ) om frivillig försvarsverksamhet (frivilligförordningen). Av bilagan till förordningen framgår vilka organisationer som utgör frivilliga försvarsorganisationer. De är ideella, självständiga och icke vinstdrivande förbund och föreningar. De frivilliga försvarsorganisationerna är medlemsstyrda organisationer som har skapats på medlemmarnas initiativ och verksamheten bygger på medlemmarnas egna insatser. De frivilliga försvarsorganisationerna har uppdrag i såväl militärt som civilt försvar och har även en viktig roll i fredstida krisberedskap.

text: 2.2 Fråga

text: Kan ett luftfartyg, ett skepp eller en båt som har använts av en frivillig försvarsorganisations medlemsorganisation anses ha använts av en frivillig försvarsorganisation och därmed för annat än privat ändamål i den mening som avses i 1 kap. 11 § 3 LSE?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagen om skatt på energi

text: Med användning av luftfartyg, skepp och båtar för privat ändamål avses, enligt 1 kap. 11 § LSE, annan användning än

text: 1. transport av passagerare eller varor mot ersättning eller tillhandahållande av andra tjänster mot ersättning,

text: 2. offentliga myndigheters användning eller användning för offentliga myndigheters räkning,

text: 3. frivilliga försvarsorganisationers användning,

text: 4. sjöräddning, brandövervakning och liknande verksamhet, eller övning och utbildning för sådan verksamhet, som utförs av ideella organisationer, eller

text: 5. yrkesmässigt fiske.

text: Försvarsorganisationer som omfattas av frivilligförordningen samverkar med myndigheter och utför regelbundet olika myndighetsuppdrag. De agerar många gånger inom myndigheternas verksamhetsområden och kompletterar på så sätt myndigheternas egen verksamhet. Att sådana organisationer övar och utbildar sig för att kunna utföra myndighetsuppdrag får anses vara en nödvändig del i deras verksamhet (

text: prop. 2014/15:40 s. 12

text: 3.2 Frivilligförordningen

text: Med frivillig försvarsverksamhet avses verksamhet som främjar totalförsvaret och som omfattar försvarsupplysning samt rekrytering och utbildning av frivilliga för uppgifter inom totalförsvaret. En organisation som bedriver frivillig försvarsverksamhet benämns frivillig försvarsorganisation. De frivilliga försvarsorganisationerna anges i bilaga till förordningen (

text: ) om frivillig försvarsverksamhet.

text: 4 Bedömning

text: Frivilliga försvarsorganisationers användning av luftfartyg, skepp och båtar anses vid tillämpningen av LSE vara användning för annat än privat ändamål. Om exempelvis ett luftfartyg har använts inom en frivillig försvarsorganisation har det således använts för annat än privat ändamål i den mening som avses i 1 kap. 11 § 3 LSE. Det framgår varken av lagtext eller av förarbeten om detsamma ska gälla när luftfartyg, skepp eller båtar används av en frivillig försvarsorganisations medlemsorganisation.

text: De frivilliga försvarsorganisationerna är medlemsstyrda organisationer som har skapats på medlemmarnas initiativ och den verksamhet de bedriver bygger på medlemmarnas egna insatser. Skatteverket anser därför att ett luftfartyg, ett skepp eller en båt som har använts av en medlemsorganisation inom en frivillig försvarsorganisations verksamhetsområde, har använts av en frivillig försvarsorganisation och därmed för annat än privat ändamål i den mening som avses i 1 kap. 11 § 3 LSE.


doctype: stallningstagande

text: SNI är en förkortning för Standard för svensk näringsgrensindelning.

text: Grupp 01.4 i SNI 92 och SNI 2002 och grupp 01.6 i SNI 2007 och SNI 2025.

text: Grupp 02.02 i SNI 92 och SNI 2002 och grupp 02.4 i SNI 2007 och SNI 2025.

text: Grupp 01.5 i SNI 92 och SNI 2002 och grupp 01.7 i SNI 2007 och SNI 2025.

text: Vid tidpunkten för beslut om detta ställningstagande förekommer begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet i 1 kap. 13 § LSE, 6 a kap. 2 a § LSE, 9 kap. 5 § LSE, 11 kap. 9 § LSE, 11 kap. 12 § LSE och 11 kap. 12 a § LSE.

text: SNI-grupper som anges i

text: prop. 1999/2000:105

text: avser SNI 92 som då var den gällande standarden.

text: Skattebefrielsen enligt de bestämmelser i 7 kap. 4 § LSE som uttalandet avsåg har numera slopats.

text: Se fotnot 5.

text: Se fotnot 2.

text: Se fotnot 3.

text: Se fotnot 4.

text: Se fotnot 2.

text: Se fotnot 3.

text: Se fotnot 4.

text: Statistiska centralbyrån.

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-269090-2025

publisher: Skatteverket

status: gällande

title: Innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet i LSE

org: skv

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: Skatteverket har följande uppfattning avseende innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet i LSE.

type: stycke

text: Alla verksamheter som är hänförliga till gruppen 01 eller 02 i SNI 92 eller någon senare SNI-version 1 ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE, förutom

text: sådana verksamheter inom områdena service/stödverksamhet till jordbruk 2 respektive skogsbruk 3 som uppenbarligen faller utanför vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk

text: samtliga verksamheter inom området jakt och service/stödverksamhet i anslutning härtill 4 .

text: Även en verksamhet som inte är hänförlig till någon av de ovan nämnda SNI-grupperna ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE, om verksamheten faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk.

text: Alla verksamheter som är hänförliga till gruppen 05.02 i SNI 92 eller SNI 2002 eller till gruppen 03.2 i SNI 2007 eller SNI 2025 ska anses vara vattenbruksverksamhet enligt LSE. Detsamma gäller service/stödverksamhet till vattenbruk som är hänförlig till gruppen 03.3 i SNI 2025. Även andra verksamheter ska anses vara vattenbruksverksamhet enligt LSE, om verksamheten faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med vattenbruk.

text: Vilken verksamhet företaget huvudsakligen bedriver saknar betydelse för bedömningen av om viss verksamhet som företaget bedriver ska anses vara jordbruks-, skogsbruks- respektive vattenbruksverksamhet enligt LSE.

text: Vid tillämpningen av de aktuella bestämmelserna i LSE ska bedömningen av vilken SNI-kod en verksamhet ska anses hänförlig till utgå från den verksamhet som företaget faktiskt bedriver, oavsett vilken eller vilka koder Skatteverket eller SCB har registrerat.

text: Detta ställningstagande ersätter Skatteverkets ställningstagande ”Begreppet jordbruksverksamhet enligt lagen (

text: ) om skatt på energi”, den 31 januari 2008, dnr

text: 131 60380-08/111

text: . Det nya ställningstagandet innebär ingen ändring av den uppfattning som Skatteverket redovisade i det ställningstagande som ersätts. I det nya ställningstagandet redovisar Skatteverket sin uppfattning avseende innebörden av LSE:s begrepp jordbruksverksamhet i ett vidare perspektiv än i ställningstagandet som ersätts.

text: I det nya ställningstagandet redovisar Skatteverket sin uppfattning även avseende innebörden av begreppen skogsbruks- och vattenbruksverksamhet i LSE.

text: Detta ställningstagande ersätter även den del av Skatteverkets ställningstagande ”Rätt till koldioxidskattebefrielse för förbrukning av bränsle i arbetsmaskiner inom jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet”, den 7 februari 2005, dnr

text: 130 70899-05/111

text: , som avser vad som i LSE menas med jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Det nya ställningstagandet innebär därvid ingen ändring av den uppfattning som Skatteverket redovisade i det ställningstagande som ersätts.

text: 2 Frågeställning

text: Fråga har uppkommit om vad som i LSE menas med begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet förekommer i flera bestämmelser i lagen (

text: ) om skatt på energi (LSE) 5 .

text: I samband med införandet av bestämmelser om skattebefrielse för bränsle och el som förbrukas för yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet angavs bl.a. följande i

text: prop. 1999/2000:105

text: För att avgöra vad som ska rymmas i begreppet jordbruksnäringen ter det sig naturligt att gå till väga på motsvarande sätt som för tillverkningsindustrin. I förarbetena till bestämmelserna om skattelättnaderna till tillverkningsindustrin uttalades att SNI kan användas som en allmän vägledning till vad som bör avses med begreppet industriell verksamhet (s. 90).

text: I första hand bör en utgångspunkt vara att de jordbruksverksamheter som ryms under gruppen 01 i SNI 92 i energiskattesammanhang bör hänföras till jordbrukssektorn. Skattelättnaderna bör således inte tillämpas för sådana företag, som visserligen statistiskt är klassade under gruppen 01, men vars huvudsakliga verksamhet uppenbarligen inte faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk. Det rör sig om verksamheter där det bedrivs service till jordbruk samt jakt och viltvård och service i anslutning härtill. I övrigt bör utgångspunkten för beskattningsmyndighetens hantering vara att resterande undergrupper till gruppen 01 ryms inom begreppet jordbruksverksamhet i lagtexten (s. 91).

text: Det är, både utifrån företagens och beskattningsmyndighetens synvinkel, angeläget att söka skapa en enkel och överskådlig vägledning om vad som avses med begreppet jordbruksverksamhet. Gränsdragningsproblem bör i möjligaste mån undvikas. Av den anledningen bör en utgångspunkt vara att samtliga verksamheter som klassas inom SNI 01, med ovan nämnda undantag, omfattas av skattelättnaderna (s. 91).

text: I likhet med vad som anförts beträffande jordbruk bör inte serviceföretag till skogsbruk omfattas av skattelättnaderna (s. 91).

text: Uppfödning av fisk och vattenväxtodling bör i energiskattesammanhang jämställas med jordbrukets djurskötsel respektive yrkesmässig växthusodling. Även energiförbrukningen inom sektorerna fiskodling och liknande (SNI-kod 05.02 6 ) bör alltså omfattas av de skattelättnader som nu kommer jordbruket till del (s. 92).

text: Beskattningsmyndigheten har tillämpat SNI under nära 10 års tid för olika typer av industriell verksamhet. Den SNI-kodning som den europeiska standardiseringskommissionen åsatt en viss verksamhet utgör enbart en allmän vägledning och myndigheten har strävat efter att se till verksamhetens reella inriktning. Detta innebär alltså att en verksamhet, som i statistiska sammanhang åsatts en viss SNI-kod utanför det industriella området (SNI 10-37), i energiskattesammanhang ändå kan räknas som industriell verksamhet. Motsvarande synsätt torde i förekommande fall även kunna användas beträffande jordbruksverksamhet (s. 92).

text: När uttryck som jordbruk och jordbruksnäringen används i propositionen gäller, i den mån annat inte särskilt anges, vad som sägs både jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet (s. 93).

text: I författningskommentaren till 11 kap. 12 § LSE hänvisades såvitt avser innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet till författningskommentaren till 7 kap. 4 § LSE 7 där följande angavs:

text: Som generell utgångspunkt för innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet bör gälla att den aktuella verksamheten är näringsgrenskodad enligt SNI 01, 02 eller 05.02. Skattelättnaderna för jordbruks- och skogsbruksverksamhet bör dock inte tillämpas för sådana företag, som visserligen statistiskt är klassade under grupperna 01 och 02, men vars huvudsakliga verksamhet uppenbarligen inte faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk. Det rör sig om verksamheter där det bedrivs service till jordbruk och skogsbruk samt jakt och viltvård och service i anslutning härtill (

text: prop. 1999/2000:105 s. 118

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Begreppen har samma innebörd i alla bestämmelser i LSE

text: Skattebefrielse för bränsle och el som förbrukas i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet har reglerats i olika paragrafer vid olika tidpunkter 8 .Enligt Skatteverkets uppfattning har begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet samma innebörd i alla bestämmelser i LSE där begreppen förekommer.

text: 4.2 Vilken verksamhet företaget huvudsakligen bedriver saknar betydelse för bedömningen

text: I förarbetena anges att de aktuella skattelättnaderna inte bör tillämpas för sådana företag som visserligen statistiskt är klassade under SNI-grupperna 01 och 02, men vars huvudsakliga verksamhet uppenbarligen inte faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk.

text: Skatteverket konstaterar att något krav på att företagets huvudsakliga verksamhet måste vara av viss art inte går att utläsa ur lagtexten. Där anges endast att skattebefrielsen gäller för förbrukning i jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Mot den bakgrunden anser Skatteverket att vilken verksamhet företaget huvudsakligen bedriver saknar betydelse för bedömningen av om viss verksamhet som företaget bedriver ska anses vara jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet enligt LSE.

text: 4.3 SNI ska användas enbart som en allmän vägledning

text: Begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet definieras inte i lagtexten, men i förarbetena finns vägledande uttalanden avseende vad som menas med begreppen. I förarbetena anges att det ter sig naturligt att SNI kan användas som en allmän vägledning och att som generell utgångspunkt för innebörden av begreppen bör gälla att den aktuella verksamheten är näringsgrenskodad enligt SNI-gruppen 01, 02 eller 05.02. Av förarbetena framgår dock att SNI enbart ska utgöra en allmän vägledning och att skattelättnad enligt de aktuella bestämmelserna inte ska vara utesluten för verksamheter utanför dessa SNI-grupper. Såvitt avser SNI-grupperna 01 och 02 framgår även att skattelättnaderna inte ska gälla för alla verksamheter inom dessa SNI-grupper. Vid tidpunkten för förarbetsuttalandena var SNI 92 den gällande standarden. Därefter har SNI, som främst har ett statistiskt ändamål, reviderats flera gånger för att anpassas till förändringarna i näringslivsstrukturen.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning ska en verksamhet som är hänförlig till gruppen 01 eller 02 i SNI 92 eller någon senare SNI-version, anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE, med de begränsningar som redovisas nedan i avsnitt 4.3.2.

text: I SNI 2025 har det införts en separat kod för stödverksamhet avseende fiske och vattenbruk (SNI-gruppen 03.3). Enligt Skatteverkets uppfattning ska denna ändring av SNI-indelningen inte påverka omfattningen av skattebefrielsen för energiförbrukning i vattenbruksverksamhet.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning ska en verksamhet som är hänförlig till gruppen 05.02 i SNI 92 eller SNI 2002 eller till gruppen 03.2 i SNI 2007 eller SNI 2025 anses vara vattenbruksverksamhet enligt LSE. Även service/stödverksamhet till vattenbruk som är hänförlig till gruppen 03.3 i SNI 2025 ska anses vara vattenbruksverksamhet enligt LSE.

text: I avsnitt 4.3.1 redovisar Skatteverket sin uppfattning avseende när avsteg ska göras från den generella utgångspunktpunkten att en verksamhet ska vara näringsgrenskodad enligt någon av de ovan nämnda SNI-grupperna, för att kunna anses vara jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet enligt LSE.

text: I avsnitt 4.3.2 redovisar Skatteverket sin uppfattning avseende när en verksamhet inom SNI-gruppen 01 eller 02 i SNI 92 eller någon senare SNI-version inte ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE.

text: 4.3.1 Inget krav på att en verksamhet ska vara hänförlig till viss SNI-grupp

text: Av förarbetena framgår att motsvarande synsätt som är aktuellt för industrin är avsett att i förekommande fall användas även beträffande jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet, dvs. att SNI-kodningen enbart ska utgöra en allmän vägledning och att man ska se till verksamhetens reella inriktning.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning ska även en verksamhet som inte är hänförlig till någon av grupperna 01 eller 02 i SNI 92 eller någon senare SNI-version anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE, om verksamheten faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning ska även en verksamhet som inte är hänförlig till gruppen 05.02 i SNI 92 eller SNI 2002, gruppen 03.2 i SNI 2007 eller gruppen 03.2 eller 03.3 i SNI 2025 anses vara vattenbruksverksamhet enligt LSE, om verksamheten faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med vattenbruk.

text: 4.3.2 Vissa verksamheter inom SNI-grupperna 01 och 02 är inte jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE

text: I förarbetena anges att skattelättnaderna inte bör tillämpas för sådana företag som visserligen statistiskt är klassade under SNI-gruppen 01 eller 02, men vars huvudsakliga verksamhet uppenbarligen inte faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk. Det anges att det rör sig om verksamheter där det bedrivs service till jordbruk och skogsbruk samt jakt och viltvård och service i anslutning härtill.

text: Mot bakgrund av dessa förarbetsuttalanden är det Skatteverkets uppfattning att inom SNI-grupperna 01 och 02 är det bara verksamheter som uppfyller båda de följande förutsättningarna som inte ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE:

text: Verksamheten är hänförlig till något av områdena service/stödverksamhet till jordbruk 9 respektive skogsbruk 10 eller till området jakt och service/stödverksamhet i anslutning härtill 11 .

text: Verksamheten faller uppenbarligen utanför vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning faller inte alla verksamheter inom områdena service/stödverksamhet till jordbruk 12 respektive skogsbruk 13 uppenbarligen utanför vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk. När det gäller verksamheter inom dessa områden är det alltså Skatteverkets uppfattning att det bara är sådana verksamheter som uppenbarligen faller utanför vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk som inte ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning faller samtliga verksamheter inom området jakt och service/stödverksamhet i anslutning härtill 14 uppenbarligen utanför vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk eller skogsbruk. Det är alltså Skatteverkets uppfattning att ingen verksamhet inom området jakt och service/stödverksamhet i anslutning härtill ska anses vara jordbruks- eller skogsbruksverksamhet enligt LSE.

text: 4.3.3 Den verksamhet som företaget faktiskt bedriver är avgörande

text: Det förekommer att de SNI-koder som Skatteverket eller SCB 15 har registrerat inte överensstämmer med den verksamhet som företaget faktiskt bedriver. Skatteverket anser att vid tillämpningen av de aktuella bestämmelserna i LSE ska bedömningen av vilken SNI-kod en verksamhet ska anses hänförlig till utgå från den verksamhet som företaget faktiskt bedriver, oavsett vilken eller vilka koder Skatteverket eller SCB har registrerat.

text: 5 Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande

text: 131 60380-08/111

text: 130 70899-05/111

type: stallningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-269091-2025

title: Ställningstagandet ”Rätt till koldioxidskattebefrielse för förbrukning av bränsle i arbetsmaskiner inom jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet” ska inte längre tillämpas

text: Ställningstagandet ”Rätt till koldioxidskattebefrielse för förbrukning av bränsle i arbetsmaskiner inom jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet”, den 7 februari 2005, dnr

text: 130 70899-05/111

text: , ska inte längre tillämpas.

text: I ställningstagandet redovisas Skatteverkets uppfattning avseende innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet enligt bestämmelser i lagen (

text: ) om skatt på energi avseende skattebefrielse för bränsle som förbrukas inom dessa verksamheter för drift av arbetsmaskiner.

text: Skatteverkets uppfattning avseende innebörden av dessa begrepp redovisas nu i stället i Skatteverkets ställningstagande ”Innebörden av begreppen jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet i LSE” den 15 augusti 2025, dnr

text: I ställningstagandet redovisas även Skatteverkets uppfattning avseende vem som i en viss situation är berättigad till avdrag för respektive återbetalning av skatt på bränsle som förbrukats för drift av arbetsmaskiner. Eftersom någon sådan situation inte längre uppkommer saknas behov av ställningstagande i denna del.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2713950

title: Alkoholskatt – godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-01-12

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om alkoholskatt.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr: 202 62435-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som registrerad varumottagare enligt lagen (

text: ) om alkoholskatt, LAS, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som registrerad varumottagare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LAS om vad som gäller avseende ett godkännande som registrerad varumottagare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som registrerad varumottagare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av registrerad varumottagare efter särskild ansökan (3 kap. 18 § lagen [2022:156] om alkoholskatt, LAS).

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare förutsätter enligt 3 kap. 10 och 11 §§ LAS att den sökande

text: avser att i Sverige yrkesmässigt ta emot varor som flyttas enligt ett uppskovsförfarande från ett annat EU-land

text: är lämplig att vara registrerad varumottagare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

text: har angett en ordinarie mottagningsplats till Skatteverket.

text: Med fusion avses en ombildning av företag som uppfyller vissa villkor. För aktiebolag regleras fusioner i

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och att det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 § och 34 § ABL).

text: I LAS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som registrerad varumottagare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare enligt LAS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som registrerad varumottagare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som registrerad varumottagare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som registrerad varumottagare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som registrerad varumottagare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som registrerad varumottagare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LAS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av registrerad varumottagare, behöver ansöka om ett godkännande som registrerad varumottagare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2713972

title: Skatt på energi – godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-01-12

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den lydelse av lagen (

text: ) om skatt på energi som gällde före den 13 februari 2023.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr: 202 62435-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som registrerad varumottagare enligt lagen (

text: ) om skatt på energi, LSE, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LSE om vad som gäller avseende ett godkännande som registrerad varumottagare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av registrerad varumottagare efter särskild ansökan (4 kap. 16 § lagen [1994:1776] om skatt på energi, LSE).

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare förutsätter 4 kap. 8 och 9 §§ LSE att den sökande

text: avser att i Sverige yrkesmässigt ta emot bränslen som flyttas enligt ett uppskovsförfarande från ett annat EU-land

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: I LSE finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som registrerad varumottagare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare enligt LSE gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som registrerad varumottagare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som registrerad varumottagare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som registrerad varumottagare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LSE eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-272385-2025

title: Alkoholskatt – godkännande som skattebefriad förbrukare när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS inte övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som skattebefriad förbrukare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Övergår ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS från ett aktiebolag som upplöses genom s.k. fullständig delning till de övertagande aktiebolagen?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagen om alkoholskatt

text: Skatteverket beslutar om godkännande av skattebefriad förbrukare efter särskild ansökan (10 kap. 3 § lagen [2022:156] om alkoholskatt, LAS).

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare förutsätter enligt

text: 10 kap. 1 § första stycket

text: LAS att den sökande

text: använder alkoholvaror för visst ändamål

text: är lämplig som skattebefriad förbrukare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

text: I LAS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med godkännandet när ett aktiebolag som godkänts som skattebefriad förbrukare upplöses genom s.k. fullständig delning.

text: Aktiebolagslagen

text: Delning av aktiebolag regleras i

text: 24 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. En s.k. fullständig delning sker genom att det överlåtande bolagets samtliga tillgångar och skulder övertas av två eller flera andra bolag, varvid det överlåtande bolaget upplöses utan likvidation (

text: 24 kap. 1 § andra stycket

text: ABL). Övertagande bolag kan vara redan bildade aktiebolag eller aktiebolag som bildas genom delningen (

text: 24 kap. 1 § fjärde stycket

text: ABL).

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden kan anförtros ställning som skattebefriad förbrukare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en s.k. fullständig delning av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av de övertagande aktiebolagen. Ett godkännande som skattebefriad förbrukare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som skattebefriad förbrukare är därmed inte en sådan tillgång som enligt

text: 24 kap. 1 §

text: ABL övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom fullständig delning.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som skattebefriad förbrukare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LAS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning.

text: När ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning gäller därmed att det eller de av de övertagande bolagen som avser att driva verksamhet vidare i egenskap av skattebefriad förbrukare behöver ansöka om ett godkännande som skattebefriad förbrukare och att Skatteverket ska pröva om det eller de bolagen uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-272441-2025

title: Skatt på energi – godkännande som skattebefriad förbrukare när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LSE inte övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning.

text: 2 Frågeställning

text: Övergår ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LSE från ett aktiebolag som upplöses genom s.k. fullständig delning till de övertagande aktiebolagen?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagen om skatt på energi

text: Skatteverket beslutar om godkännande av skattebefriad förbrukare efter särskild ansökan (8 kap. 1 a § lagen [1994:1776] om skatt på energi, LSE).

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare förutsätter enligt 8 kap. 1 § första stycket LSE att den sökande

text: förbrukar bränsle för visst ändamål

text: I LSE finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som skattebefriad förbrukare när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning av aktiebolaget.

text: Aktiebolagslagen

text: Delning av aktiebolag regleras i

text: 24 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. En s.k. fullständig delning kan ske genom att det överlåtande bolagets samtliga tillgångar och skulder övertas av två eller flera andra bolag, varvid det överlåtande bolaget upplöses utan likvidation (

text: 24 kap. 1 § andra stycket

text: 24 kap. 1 § fjärde stycket

text: ABL).

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LSE gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden kan anförtros ställning som skattebefriad förbrukare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LSE inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: 24 kap. 1 §

text: ABL övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom s.k. fullständig delning.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som skattebefriad förbrukare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LSE eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till de övertagande aktiebolagen när ett aktiebolag upplöses genom fullständig delning.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-272671-2025

title: Finansiell leasing, mervärdesskatt

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett avtal om finansiell leasing utgör leverans av vara när det framstår som uppenbart att avtalet faktiskt innebär att det är fråga om en leverans av vara och inte sådan uthyrning som är en tjänst. Så är fallet i t.ex. följande situationer.

text: Det framgår av avtalet att äganderätten till varan övergår till köparen vid utgången av avtalstiden genom att köparen är tvungen att antingen köpa varan eller anvisa annan köpare.

text: Det finns en köpoption och det är redan vid undertecknandet av avtalet klarlagt att utköpspriset vid hyrestidens slut är så pass lågt i förhållande till varans beräknade marknadsvärde vid samma tidpunkt att det framstår som uppenbart för köparen att det enda ekonomiskt rationella alternativet är att överta varan.

text: Skatteverket anser att det är en enda transaktion när det är leveransen av varan som efterfrågas och krediten endast är ett finansiellt och logistiskt stöd för att varan ska kunna förvärvas. Även den del som kallas ränta ska därför ingå i beskattningsunderlaget för leveransen av varan.

text: Detta ställningstagande ersätter ställningstagandet ”Finansiell leasing, mervärdesskatt” daterat den 22 mars 2024, dnr

text: . I det nya ställningstagandet har avsnitt 4.1 utvecklats så att det framgår att det finns fler situationer när finansiell leasing är leverans av vara.

text: 2 Frågeställning

text: Med leverans av varor avses bl.a. faktiskt överlämnande av en vara i överensstämmelse med ett avtal om uthyrning av varor under en viss tid, enligt vilket äganderätten normalt ska övergå senast när den sista betalningen har gjorts.

text: Vid leverans av vara utgörs beskattningsunderlaget av ersättningen. Med ersättning avses allt det som säljaren har fått eller ska få för varan från köparen. I beskattningsunderlaget ska det inte ingå mervärdesskatt.

text: I detta ställningstagande ger Skatteverket sin syn på följande två frågor.

text: När innebär ett avtal om finansiell leasing att det är fråga om leverans av vara?

text: Hur ska beskattningsunderlaget fastställas när det är fråga om sådan finansiell leasing som utgör leverans av vara?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Bestämmelser och förarbeten

text: Med leverans av varor avses överföring av rätten att såsom ägare förfoga över materiella tillgångar. Med leverans av varor avses även faktiskt överlämnande av en vara i överensstämmelse med ett avtal om uthyrning av varor under en viss tid eller om avbetalningsköp, enligt vilket äganderätten normalt ska övergå senast när den sista avbetalningen har gjorts (

text: 5 kap.

text: 3 § första stycket

text: och

text: andra stycket 2

text: mervärdesskattelagen

text: [2023:200], ML, jämför artikel

text: och

text: 14.2 b

text: i rådets direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: Vid leverans av varor och tillhandahållande av tjänster utgörs beskattningsunderlaget av ersättningen. Med ersättning avses allt det som leverantören eller tillhandahållaren har fått eller ska få för varan eller tjänsten från förvärvaren eller en tredje part (8 kap. 2 § första stycket och 8 kap. 3 § ML, jämför artikel 73 i mervärdesskattedirektivet).

text: Eftersom leverans av varor är ett unionsrättsligt begrepp som är oberoende i förhållande till de civilrättsliga bestämmelserna om äganderättsövergång i medlemsstaterna är det inte avgörande för denna bestämmelses rättsföljd om avbetalningsköpet uppfyller kriterierna för att klassificeras som ett avbetalningsköp enligt svensk civilrätt (

text: prop. 2022/23:46

text: , sidan 360).

text: 3.2 Praxis

text: Om det anges i ett leasingavtal att äganderätten till varan övergår till leasingtagaren vid utgången av avtalstiden eller att leasingtagaren förfogar över en väsentlig del av äganderätten, nämligen genom att de ekonomiska risker och fördelar som förknippas med ägandet i allt väsentligt överförs till leasingtagaren och att det diskonterade sammanlagda beloppet av betalningarna i princip motsvarar varans marknadsvärde, ska transaktionen jämställas med förvärv av vara (

text: Eon Aset Menidjmunt punkt 40 och

text: NLB Leasing punkt 30).

text: För att det ska vara fråga om leverans av varor i enlighet med artikel 14.2 b i mervärdesskattedirektivet ska två förhållanden vara för handen.

text: Bestämmelsen förutsätter att det avtal med stöd av vilket varan överlämnas innehåller ett uttryckligt avtalsvillkor om uthyrarens överföring till leasingtagaren av äganderätten till varan. Ett avtal kan anses innehålla ett uttryckligt avtalsvillkor om övergång av äganderätten när avtalet innehåller en köpoption avseende en hyrd vara (

text: , Mercedes-Benz Financial Services UK, punkterna 30 och 33).

text: Det ska på ett objektivt sätt vid avtalets undertecknande framgå av avtalsvillkoren att äganderätten till varan är tänkt att automatiskt övergå till leasingtagaren om avtalet fullgörs på ett normalt sätt fram till avtalstidens slut. Ordet normalt ska anses syfta på det händelseförlopp som kan förutses om parterna fram till avtalstidens slut fullgör överenskommelsen med iakttagande av lojalitetsplikten och principen om att avtal ska hållas (

text: , Mercedes-Benz Financial Services UK, punkterna 34 och 36).

text: Artikel 14.2 b i mervärdesskattedirektivet är tillämplig om ett utnyttjande av optionsrätten, även om det i formellt hänseende är frivilligt, i praktiken utgör det enda ekonomiskt rationella alternativet för leasingtagaren. Så kan exempelvis vara fallet om det följer av avtalet att summan av de avtalsenliga betalningarna vid den tidpunkt då det blir möjligt att utnyttja optionsrätten motsvarar varans marknadsvärde och att utnyttjandet av optionen inte medför någon ytterligare utgift av betydande mått för leasingtagaren (

text: , Mercedes-Benz, punkt 38).

text: Vad särskilt beträffar betydelsen av avtalsvillkor vid kvalificeringen av en transaktion som skattepliktig, följer det av rättspraxis att ett beaktande av den ekonomiska och affärsmässiga verkligheten är ett grundläggande kriterium vid tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet (

text: , Newey, punkt 42).

text: Även om undantagen från skatteplikt ska tolkas restriktivt så gäller att uttrycket ”beviljande av och förmedling av krediter”, i avsaknad av en närmare angivelse av långivarens eller låntagarens identitet, är tillräckligt omfattande för att innefatta en kredit som beviljats av en leverantör av en vara i form av ett uppskov med betalningen. Om varuleverantören samtycker till att köparen mot betalning av ränta skjuter upp betalningen till när varan levereras, ska varans totala värde anses innefatta denna ränta, även om avtalet behandlar det som skilt från ersättningen (

text: , Muys' en De Winter's Bouw- en Aannemingsbedrijf, punkterna 13 och 18).

text: Leveransen av omsättningstillgångar och beviljandet av ett lån för förvärv av dessa tillgångar har ansetts som en enda sammansatt transaktion där leveransen av tillgångar var det huvudsakliga tillhandahållandet när följande förutsättningar var uppfyllda.

text: Lånet kunde endast användas till att förvärva omsättningstillgångarna.

text: Långivaren kunde inte bevilja lån för andra ändamål eftersom långivaren inte var ett kreditinstitut.

text: Leveransen av omsättningstillgångar och lånet eftersträvade samma ekonomiska syfte, d.v.s., i huvudsak, att inrätta ett finansiellt och logistiskt stöd som möjliggjorde för låntagarna att bedriva verksamhet (

text: , Stock ’94, punkterna 31–37).

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Leverans av vara

text: Säljaren kan kräva att köparen vid utgången av avtalstiden köper varan eller anvisar annan köpare (säljoption) och det framstår vid undertecknandet av avtalet som uppenbart att det enda ekonomiskt rationella alternativet för säljaren är att utnyttja denna möjlighet. Så är fallet om säljaren inte kan visa att följande två förutsättningar är uppfyllda. Det är redan vid undertecknandet av avtalet rimligt att anta att marknadsvärdet vid avtalstidens slut kommer att vara betydligt högre än utköpspriset vid samma tid. Säljaren har, om denna har haft liknande situationer där avtal med motsvarande avtalsvillkor löpt ut, vid mer än enstaka tillfällen tagit tillbaka varan.

text: En självständig mervärdesskatterättslig bedömning om finansiell leasing ska göras oavsett de civilrättsliga redovisningsreglerna och inkomstskattereglerna.

text: 4.2 Beskattningsunderlag

text: Vid sådan finansiell leasing som är leverans av vara kan det förekomma att en del av det som köparen betalar kallas ränta. Skatteverket anser att det är en enda transaktion när det är leveransen av varan som efterfrågas och krediten endast är ett finansiellt och logistiskt stöd för att varan ska kunna förvärvas. När leveransen av varan är den huvudsakliga transaktionen vid finansiell leasing kan krediten endast användas för att förvärva varan. Även den del som kallas ränta ska därför ingå i beskattningsunderlaget för leveransen av varan.

text: Denna bedömning påverkas inte av att finansiell leasing inkomstskatterättsligt skulle kunna delas upp i olika delar.

text: 5 Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2730035

status: upphävt

title: Skattereduktion för grön teknik - Installation av batteri som uteslutande eller så gott som uteslutande används för att lagra egenproducerad el

text: Nytt: 2024-07-04

text: Detta ställningstagande är ersatt av ställningstagande 8-2971032 och ska inte längre tillämpas.

text: 1 Sammanfattning

text: Skattereduktion kan medges för installation av system för lagring av egenproducerad elenergi (batterier) om systemet är kopplat till en anläggning för egenproduktion av förnybar el.

text: För att skattereduktion ska kunna medges för installation av batteri krävs att de installerade batterierna uteslutande eller så gott som uteslutande används för att lagra egenproducerad el.

text: Ställningstagandet tillämpas på preliminära skattereduktioner som begärs för inkomståret 2024 eller senare.

text: 2 Frågeställning

text: Fråga har uppkommit om skattereduktion för installation av batterier kan medges om batterierna helt eller delvis används för annat ändamål än att lagra egenproducerad el, exempelvis under vintermånaderna. Fråga har även ställts om hur stor del av batteriet som måste användas för att lagra egenproducerad el om batteriet även används för annat ändamål.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Som installation av grön teknik räknas installation som är hänförlig till ett småhus eller en ägarlägenhet som ägs av, eller en bostadsrätt som innehas av, den som begär skattereduktion, 67 kap. 39 § 1 och 2

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL.

text: Med installation av grön teknik avses installation av nätanslutet solcellssystem, installation av system för lagring av egenproducerad elenergi samt installation av laddningspunkt till elfordon,

text: 67 kap. 38 §

text: IL.

text: För installation av batterier gäller att de ska vara kopplade till en sådan anläggning för egenproduktion av förnybar el som är ansluten till elnätet. Installationen av batteriet ska bidra till att lagra elenergi för användning vid ett annat tillfälle än produktionstillfället, och öka den årliga andelen egenproducerad elenergi som används inom fastigheten för att tillgodose det egna elbehovet, 67 kap. 38 § första stycket 2 a) och b) IL.

text: Skattereduktionen för grön teknik är en stödåtgärd för att stimulera installation av grön teknik, i form av solceller, utrustning för lagring av egenproducerad el samt laddpunkter för laddbara bilar. Stödet till solceller kan bidra till ökad produktion av förnybar el och minska beroendet av fossilbaserad elproduktion,

text: prop. 2022/23:15, s. 11

text: I

text: prop. 2020/21:1 s. 291

text: anges att ett par av remissinstanserna anser att möjligheten till skattereduktion för installation av lagring av elenergi inte bör begränsas till egenproducerad el. Lagstiftaren har då uttryckt att en utvidgning av skattereduktionen utöver de installationer som respektive stöd avser inte ryms inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet, men att det finns anledning att framöver överväga om den nya skattereduktionen även ska omfatta annan grön teknik.

text: 4 Bedömning

text: Av

text: 67 kap. 38 § första stycket 2

text: IL framgår att en installation av system för lagring av egenproducerad elenergi (batterier) ska vara kopplad till en anläggning för egenproducerad el som är ansluten till elnätet. För att skattereduktion för installation av batterier ska kunna medges krävs att en anläggning för egenproduktion av förnybar el redan är installerad på fastigheten eller att installation av sådan anläggning sker i samband med installationen av batterierna, se även ställningstagandet Skattereduktion för installation av grön teknik - Installation av batterier, 2023-11-30, Dnr

text: Av lagtexten framgår vidare att batterier som är kopplade till en anläggning för egenproduktion av förnybar el ska bidra till att lagra den egenproducerade elenergin för användning vid ett annat tillfälle än produktionstillfället och därmed öka den årliga andelen egenproducerad elenergi som används inom småhuset, ägarlägenheten eller bostadsrätten för att tillgodose hushållets elbehov.

text: Avsikten med skattereduktionen för grön teknik är att bidra till ökad produktion av förnybar el och minska beroendet av fossilbaserad elproduktion. Skattereduktionen ska stimulera hushållens installation av bland annat solceller och även möjliggöra för hushållen att lagra den egenproducerade elen för att kunna tillgodose det egna elbehovet vid ett annat tillfälle.

text: I förarbetena (

text: prop. 2020/21:1

text: ) klargör lagstiftaren att avsikten inte varit att utvidga rätten till stöd för installation av batterier i samband med att stöden gjorts om till en skattereduktion. Något förtydligande vad gäller eventuell begränsning av användandet av batterier till annat än lagring av egenproducerad el saknas dock i lagtexten.

text: Eftersom lagstiftarens avsikt är att stimulera hushållens egenproduktion av förnybar el och även underlätta för hushållen att spara den egenproducerade elen för att tillgodose det egna elbehovet vid ett annat tillfälle är det Skatteverkets uppfattning att batteriet uteslutande eller så gott som uteslutande ska användas till att lagra den egenproducerade elen för att skattereduktion för grön teknik ska kunna medges.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2732769

title: Användande av alkoholvaror enligt 10 kap. 1 § lagen (2022:156) om alkoholskatt när annat företag anlitas för arbete vid framställning m.m.

text: Nytt: 2024-02-15

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om alkoholskatt.

text: För förhållanden som avser tid före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Användande av alkoholvaror enligt

text: 31 e § lagen (1994:1564)

text: om alkoholskatt när annat företag anlitas för arbete vid framställning m.m.”, 2007-12-18, dnr

text: 131 767800-07/111

text: 1 Sammanfattning

text: Om ett företag (A) anlitar ett annat företag (B) för att utföra visst arbete i samband med tillverkningsprocessen av sådana produkter som anges i

text: 2 kap.

text: och

text: 9 §§

text: lagen (

text: ) om alkoholskatt (LAS) anser Skatteverket att det är det anlitande företaget som använder alkoholvarorna i den mening som avses i

text: 10 kap. 1 § första stycket 1 a

text: LAS. Om övriga förutsättningar för godkännande är uppfyllda får det anlitande företaget (A) godkännas som skattebefriad förbrukare.

text: Motsvarande gäller när alkoholvaror varor används

text: vid tillverkning av andra produkter än de som avses i 2 kap. 8 och 9 §§ LAS, under förutsättning att slutprodukten inte innehåller alkohol (

text: 10 kap. 1 § första stycket 1 b

text: LAS) eller

text: används för vetenskapligt ändamål (

text: 10 kap. 1 § första stycket 1 c

text: LAS).

text: 2 Frågeställning

text: Företag A köper in alkohol för tillverkning av produkter som är undantagna från alkoholskatt enligt 2 kap.8 eller 9 §§ LAS. Företaget lägger ut tillverkningen på företag B (legotillverkning). Företag A äger hela tiden råvarorna och de färdiga slutprodukterna. Företag A tillhandahåller "receptet" för tillverkningen. Företag B tillhandahåller maskiner och personal för att utföra tillverkningen. Alkoholen levereras direkt från en upplagshavare till företag B.

text: Frågan är om det under sådana förhållanden är företag A som använder alkoholvarorna i den mening som avses i

text: 10 kap. 1 § första stycket

text: LAS och som därmed, under förutsättning att övriga kriterier är uppfyllda, kan godkännas som skattebefriad förbrukare.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare förutsätter enligt

text: 10 kap. 1 § första stycket lagen (2022:156)

text: om alkoholskatt (LAS) att den sökande

text: använder alkoholvaror

text: som en del av tillverkningsprocessen av sådana produkter som anges i 2 kap. 8 och 9 §§ LAS,

text: vid tillverkning av andra produkter än som avses i a, under förutsättning att slutprodukten inte innehåller alkohol, eller

text: för vetenskapliga ändamål, och

text: 2. med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som skattebefriad förbrukare.

text: Ett godkännande får förenas med villkor (

text: 10 kap. 2 § första stycket

text: LAS).

text: Skattskyldig är den som använder varor som förvärvats skattefritt för annat ändamål än det som var förutsättningen för skattefriheten (

text: 9 kap. 16 § första stycket 2

text: LAS).

text: Skatteverket ska i ett beslut om godkännande av skattebefriad förbrukare enligt

text: 10 kap. 1 §

text: LAS ange för vilka ändamål förbrukaren har rätt att ta emot alkoholvaror utan skatt och vilka villkor som gäller för godkännandet (11 § förordning [2022:183] om alkoholskatt).

text: 4 Bedömning

text: Som skattebefriad förbrukare får godkännas den som använder alkoholvaror för visst ändamål. Den situationen att ett företag som är godkänt som skattebefriad förbrukare köper skattepliktiga alkoholvaror och ger i uppdrag åt ett annat företag att hantera dem är inte särskilt reglerad i LAS. Inte heller i lagens förarbeten nämns sådana arrangemang.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning kan det förhållandet att visst arbete vid framställningen utförs av ett utomstående företag inte i sig medföra att det inte är det företag som köper in varorna som använder dem på sätt som avses i

text: 10 kap. 1 §

text: LAS. En förutsättning är att företaget hela tiden äger varorna. Om äganderätten övergår är det inte längre det uppdragsgivande företaget som använder varorna. Vid en vidareförsäljning av varorna uppstår dessutom skattskyldighet enligt

text: 9 kap. 16 § första stycket 2

text: LAS.

text: Skatteverkets uppfattning är således att i de fall ett företag anlitar ett annat företag för att, i dennes lokaler och med dennes maskiner och personal, utföra visst arbete i samband med tillverkning av sådana produkter som anges i 2 kap. 8 och 9 §§ LAS ska alkoholvarorna anses användas av det anlitande företaget i den mening som avses i

text: 10 kap. 1 § första stycket

text: LAS. Om övriga förutsättningar för godkännande är uppfyllda kan det anlitande företaget godkännas som skattebefriad förbrukare.

text: Motsvarande gäller även vid tillverkning av andra produkter än som avses i 2 kap. 8 och 9 §§ LAS, under förutsättning att slutprodukten inte innehåller alkohol (

text: 10 kap. 1 § första stycket 1 b

text: LAS) och när varorna används för vetenskapligt ändamål (

text: 10 kap. 1 § 1 c

text: LAS).

text: Det förhållandet att ett annat företag kommer att involveras i verksamheten kan utgöra skäl till att ett godkännande bör förenas med vissa villkor, jfr.

text: 10 kap. 2 § första stycket

text: LAS och 11 § FAS.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2733876

title: Ställningstagandet ”Försäkringsersättning när en krockskadad bil som ska repareras lämnas som inbyte vid köp av ny bil” ska inte längre tillämpas

text: Ställningstagandet ”Försäkringsersättning när en krockskadad bil som ska repareras lämnas som inbyte vid köp av ny bil”, daterat den 11 januari 2007, dnr

text: 131 789508-06/111

text: , ska inte längre tillämpas.

text: Ställningstagandet har tagits fram för att klargöra hur en specifik situation ska bedömas mervärdesskattemässigt. Det som framgår av ställningstagandet är sådan information som i sin helhet kan ses som ett förtydligande. Informationen kan därför framgå direkt av Rättslig vägledning. Det finns därför inte längre skäl att ha kvar ställningstagandet.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2735351

title: Särskilda skäl för att avstå från kravet att utfärda en ändringsfaktura vid rättelse av felaktigt debiterad mervärdesskatt

text: Nytt: 2025-10-22

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas. Det ersätts av Skatteverkets ställningstagande 2025-10-22, dnr

text: 1 Sammanfattning

text: En felaktigt debiterad mervärdesskatt ska kunna rättas. Rättelsen ska göras genom att den som är betalningsskyldig utfärdar en ändringsfaktura. Om det finns särskilda skäl ska Skatteverket avstå från kravet på en ändringsfaktura. Skatteverket anser att det finns särskilda skäl för att avstå från kravet på en ändringsfaktura i följande två fall:

text: Risken för skattebortfall är utesluten.

text: Det finns risk för ett mindre skattebortfall samtidigt som det är omöjligt eller orimligt svårt att utfärda en ändringsfaktura.

text: Skatteverket anser att en bedömning om risken för skattebortfall är utesluten måste göras utifrån varje enskild transaktion. Risken för skattebortfall anses vara utesluten om köparen är en slutkonsument utan rätt till avdrag för ingående skatt. Om köparen är en beskattningsbar person kan risken för skattebortfall vara utesluten endast i undantagsfall.

text: Enligt Skatteverkets bedömning har Högsta förvaltningsdomstolen prövat det särskilda skälet i vilka fall det är omöjligt eller orimligt svårt att utfärda en ändringfaktura om det finns risk för ett mindre skattebortfall.

text: 2 Frågeställning

text: EU-domstolen har i

text: mål C‑378/21

text: , Finanzamt Österreich, uttalat att betalningsskyldighet inte föreligger för felaktigt debiterad skatt när det inte finns någon risk för skattebortfall.

text: Enligt

text: mervärdeskattelagen (2023:200)

text: , ML, finns i vissa fall särskilda skäl att inte utfärda en ändringsfaktura vid rättelse av felaktigt debiterad skatt.

text: Skatteverket klargör i detta ställningstagande mot bakgrund av EU-domstolens dom:

text: 1. om det finns särskilda skäl att inte utfärda en ändringsfaktura när risken för skattebortfall är helt utesluten

text: 2. hur Högsta förvaltningsdomstolens dom

text: HFD 2013 ref. 78

text: ska förstås.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Mervärdesskattelagen

text: och mervärdesskattedirektivet

text: Den som felaktigt anger ett belopp som mervärdesskatt på en faktura eller liknande handling är betalningsskyldig för beloppet. Sådan felaktigt debiterad skatt ska betalas in till staten även om beloppet inte utgör mervärdesskatt enligt

text: mervärdesskattelagen

text: 16 kap. 23 §

text: ML). Bestämmelserna motsvaras av

text: artikel 203 i rådets direktiv 2006/112/EG

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet.

text: Den som har blivit betalningsskyldig för felaktigt debiterad skatt ska utfärda en handling eller ett meddelande enligt

text: 17 kap. 22 §

text: ML för att rätta den felaktiga skatten. En sådan så kallad ändringsfaktura ska utfärdas vid kundkreditering av annat slag såsom vid rättelse av felaktigt debiterad skatt (

text: 17 kap. 23 § 3

text: ML). Om det finns särskilda skäl ska Skatteverket emellertid avstå från kravet på att utfärda en ändringsfaktura (

text: 7 kap. 50 §

text: ML).

text: 3.2 Förarbeten

text: En ändringsfaktura ska utfärdas när en faktura inte längre ska gälla, exempelvis då den ska ersättas av en ny faktura utan skattedebitering eller med debitering efter en lägre skattesats. Av bestämmelsen i

text: 17 kap. 23 § 3

text: ML (

text: 11 kap. 10 § tredje stycket mervärdesskattelagen

text: [1994:200]) framgår att även i fall av kundkreditering av annat slag än som avses i första stycket ska säljaren utfärda en ändringsfaktura (

text: prop. 2003/04:26 s. 82

text: Det är emellertid önskvärt och rimligt att det för att rättelse ska kunna ske krävs att säljaren utfärdar en ändringsfaktura till köparen. Genom detta krav förmås parterna att reglera den felaktiga debiteringen mellan sig och det kan undvikas att köparen får stå den finansiella risken av att ha betalat ett belopp till säljaren som denne inte kan återfå i form av ingående skatt från staten. Vidare kommer kravet att leda till att risken för skattebortfall för staten kan undanröjas om inte den ingående skatten redan tidigare har återförts på initiativ av köparen eller av Skatteverket på grund av en skattekontroll hos köparen (

text: prop. 2007/08:25 s. 95

text: Utöver de skäl som redovisades i promemorian, d.v.s. att köparen är okänd för säljaren t.ex. vid betalningar för varor och tjänster i automater, bör enligt regeringens uppfattning särskilda skäl anses finnas i de fall då köparen avlidit eller om företaget har upplösts på grund av konkurs eller likvidation. Ett krav för eftergift bör emellertid generellt sett vara att det inte föreligger någon risk för skattebortfall. Vid t.ex. försäljningar via automater eller vid kontantförsäljning i detaljhandeln kan det vara så att kunden är en beskattningsbar person som agerar i den egenskapen och som därmed kan ha avdragsrätt för ingående skatt. I sådana fall där kunden avlidit kan denne ha haft avdragsrätt. I dessa fall bör det vid en prövning av om det föreligger särskilda skäl kunna godtas att ett mindre skattebortfall kan uppstå för statskassan (

text: prop. 2007/08:25 s. 95

text: 3.3 Praxis

text: EU-domstolen har ansett att en säljare inte är betalningsskyldig för felaktigt debiterad skatt om det inte finns någon risk för skattebortfall på grund av att köparna uteslutande är slutkonsumenter som inte har rätt till avdrag för ingående skatt (

text: , Finanzamt Österreich, punkt 25).

text: Det framgår dessutom av domstolens praxis att artikel 203 i mervärdesskattedirektivet syftar till att undanröja den risk för skattebortfall som avdragsrätten kan ge upphov till. Artikel 203 i mervärdesskattedirektivet är således tillämplig när mervärdesskatt har fakturerats felaktigt och det föreligger en risk för skattebortfall på grund av att fakturamottagaren kan göra gällande sin rätt att göra avdrag för denna mervärdesskatt (

text: , Finanzamt Österreich, punkt 20 och där angiven praxis samt punkt 21).

text: Syftet med direktivets regel om att den mervärdesskatt som anges i en faktura ska betalas även om den är felaktigt debiterad, är att undanröja den risk för skattebortfall som avdragsrätten kan ge upphov till. Trots att avdragsrätten inte omfattar en felaktigt debiterad skatt är risken för skattebortfall inte fullständigt undanröjd, så länge mottagaren av en faktura med felaktigt debiterad skatt fortfarande kan använda den för sådana ändamål (

text: , Stadeco, punkterna 28 och 29).

text: Mervärdesskattedirektivet innehåller inte någon bestämmelse om rättelse av den mervärdesskatt som har fakturerats felaktigt. Direktivet anger endast de villkor som ska uppfyllas för att avdrag för ingående skatt ska kunna justeras hos mottagaren av en varuleverans eller en tjänst. Under dessa förhållanden ankommer det i princip på medlemsstaterna att fastställa under vilka villkor rättelse kan ske av mervärdesskatt som har fakturerats felaktigt (

text: , Reemtsma Cigarettenfabriken, punkt 38 och där angiven praxis).

text: EU-domstolen har ansett att principen om skatteneutralitet i princip inte utgör något hinder mot att kräva en rättelse i form av en ändringsfaktura. Det kravet kan inte heller anses gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med att helt undanröja risken för skattebortfall. Domstolen gjorde den bedömningen trots att det i målet hade angetts att mottagaren av de felaktiga fakturorna inte hade avdragsrätt eftersom det inte generellt kan uteslutas att sådana omständigheter utgör hinder för utnyttjandet av avdragsrätten (

text: , Stadeco, punkterna 45–47 och 51).

text: Om det blir omöjligt eller orimligt svårt att återfå betalt mervärdesskatt beroende på vilka villkor som gäller för att ansöka om återbetalning av skatt krävs att medlemsstaterna föreskriver nödvändiga instrument och förfaranderegler för att möjliggöra för den skattskyldiga personen att återkräva den skatt som felaktigt fakturerats (

text: , Stadeco, punkt 40 och där angiven praxis).

text: Den uppräkning av undantagssituationer som görs i förarbetena synes närmast utgå från att kreditnota alltid erfordras om omständigheterna inte är sådana att det är omöjligt att upprätthålla detta krav. Enligt Högsta förvaltningsdomstolens mening bör emellertid, särskilt mot bakgrund av EU-rätten, undantag kunna komma ifråga om det visserligen inte är omöjligt men ändå bedöms vara orimligt svårt att utfärda kreditnota. En förutsättning för att kravet på kreditnota ska kunna frångås är dock i princip att detta inte bedöms medföra risk för skattebortfall (

text: HFD 2013 ref. 78

text: 4 Bedömning

text: Mervärdesskatten är felaktigt debiterad när någon anger ett belopp som mervärdesskatt på en faktura eller liknande handling utan att beloppet är mervärdesskatt. Den som felaktigt anger ett sådant belopp är betalningsskyldig för beloppet och ska redovisa och betala det till staten. Det finns ingen avdragsrätt för felaktigt debiterad skatt, men det finns alltid en risk för skattebortfall så länge köparen kan yrka avdrag för den.

text: Syftet med bestämmelserna om felaktigt debiterad skatt är att motverka den risk för skattebortfall som kan uppkomma genom att köparen yrkar avdrag för den felaktigt debiterade skatten.

text: En felaktigt debiterad skatt ska kunna rättas. Mervärdesskattedirektivet saknar bestämmelser för sådana rättelser varför det ankommer på den enskilda medlemsstaten att utforma dem. Sverige har infört regler för rättelse av felaktigt debiterad skatt i ML genom att föreskriva att den som har blivit betalningsskyldig för felaktigt debiterad skatt ska utfärda en ändringsfaktura. Genom att utfärda en ändringsfaktura frigör sig den betalningsskyldiga från sin betalningsskyldighet samtidigt som köparens avdragsrätt utsläcks för den felaktigt debiterade skatten. Risken för skattebortfall undanröjs därmed.

text: Risken för skattebortfall är utesluten.

text: 4.1 Risken för skattebortfall är utesluten

text: EU-domstolen har bedömt att en säljare inte är betalningsskyldig för felaktigt debiterad skatt om det inte finns någon risk för skattebortfall på grund av att köparna uteslutande är slutkonsumenter som inte har rätt till avdrag för ingående skatt. Den omständigheten att risken för skattebortfall är utesluten medför därför att det finns särskilda skäl som innebär att Skatteverket ska avstå från kravet på en ändringsfaktura.

text: Risken för skattebortfall är utesluten i de fall köparen av en vara eller en tjänst är en slutkonsument som inte har rätt till avdrag för ingående skatt, d.v.s. en icke beskattningsbar person. Som exempel på sådana slutkonsumenter kan nämnas privatpersoner, d.v.s. fysiska personer som saknar avdragsrätt.

text: Skatteverket anser att om köparen är en beskattningsbar person kan risken för skattebortfall vara utesluten endast i undantagsfall. Så är fallet när det inte finns några som helst tveksamheter om att avdragsrätten eller återbetalningsrätten inte har utövats eller inte kan komma att utövas.

text: Skatteverket anser att en bedömning av om risken för skattebortfall är utesluten måste göras utifrån varje enskild transaktion. Att bedömningen måste göras för varje enskild transaktion beror på att det även vid försäljningar som typiskt sett görs till slutkonsumenter utan avdragsrätt kan förekomma att en eller flera köpare är beskattningsbara personer som kan komma att yrka avdrag för den ingående skatten. Det finns därför som regel alltid en risk för skattebortfall om man skulle godta rättelser av flera transaktioner tillsammans.

text: Det är den som är betalningsskyldig för den felaktigt debiterade skatten som ska visa att risken för skattebortfall är utesluten för varje enskild transaktion.

text: Kan den betalningsskyldiga inte visa att risken för skattebortfall är utesluten ska prövningen om det finns särskilda skäl att inte utfärda en ändringsfaktura göras enligt avsnitt 4.2.

text: 4.2 Risk för mindre skattebortfall finns samtidigt som det är omöjligt eller orimligt svårt att utfärda en ändringsfaktura

text: Högsta förvaltningsdomstolen har uttalat att undantag från kravet på ändringsfaktura kan komma ifråga om det visserligen inte är omöjligt men ändå bedöms vara orimligt svårt att utfärda en ändringsfaktura. Det får dock i princip inte medföra någon risk för skattebortfall.

text: Enligt Skatteverkets bedömning har Högsta förvaltningsdomstolen prövat i vilka fall det är omöjligt eller orimligt svårt att utfärda en ändringfaktura om det finns risk för ett mindre skattebortfall.

text: Det innebär enligt Skatteverkets bedömning att även om det inte kan visas att risken för skattebortfall är helt utesluten finns det särskilda skäl att avstå från kravet på en ändringsfaktura om det finns risk för ett mindre skattebortfall samtidigt som det är omöjligt eller orimligt svårt att utfärda en ändringsfaktura.