text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-03-01 Dnr FK 2022/021617 Serienummer 2023:01

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: kap. 1 § första stycket STL. 2 Se 4 kap. 8 och 8 a §§ STL. 3 3 kap. 1 § första stycket STL. 4 Se

text: SOU 2015:76 s. 405

text: f.

text: Generella utgångspunkter

text: Anslutning enligt 18 § STF

text: Jfr t.ex.

text: RÅ 1989 ref. 67

text: . 6

text: HFD 2019 ref. 9

text: , p. 23. Se även uttalande i

text: HFD 2013 ref. 50

text: och

text: MIG 2006:1

text: i fråga om ansökan om förmån samt

text: RÅ 1996 ref. 83

text: HFD 2011 ref. 70

text: och där angivna rättsfall i fråga om ingripande från tillsynsmyndighet. 7

text: HFD 2013 ref. 61

text: . Se även

text: HFD 2019 ref. 9

text: . Jfr

text: HFD 2013 ref. 50

text: och

text: MIG 2012:1

text: . 8 Jfr Lagrådets yttrande i

text: prop. 2007/08:49

text: , bilaga 5, s. 230. 9 Jfr

text: SOU 2015:76 s. 223

text: där det bland annat framgår att det är vårdgivaren som ansvarar för att det uppgifter som krävs inför en anslutning är korrekta.

text: Nekad anslutning enligt 18 b § andra stycket STF

text: SOU 2015:76 s. 350

text: f. 11 Se

text: SOU 2015:76 s. 353

text: där det bland annat framgår att bestämmelsen endast är ett klargörande av vad som tidigare gällde. 12

text: SOU 2015:76 s. 353

text: och

text: f. 13

text: SOU 2015:76 s. 351

text: . 14

text: Ds 2018:36 s. 20

text: Avanslutning enligt 19 § första stycket STF

text: Se

text: prop. 2007/08:49 s. 90

text: . 16

text: SOU 2015:76 s. 353

text: . 17 Jfr

text: Ds 2018:36 s. 28

text: . 18 Se t.ex.

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: och

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: . 19

text: Ds 2018:36 s. 17

text: och

text: RÅ 1994 ref. 88

text: . Se även

text: RÅ 2006 ref. 7

text: . I fråga om beviskravet i brottmål, se t.ex.

text: NJA 1980 s. 725

text: och

text: NJA 1996 s. 176

text: . 21

text: Ds 2018:36 s. 20

text: . 22 19 § andra stycket STF. 23 Se t.ex.

text: HFD 2011 ref. 70

text: och

text: RÅ 1993 ref. 26

text: . Se även

text: RÅ 1996 ref. 15

text: och

text: RÅ 2010 ref. 6

text: där beviskravet klart framgår tillämpas.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Övriga författningar

title: Bevisbörda och beviskrav inom det statliga tandvårdsstödet – anslutning, nekad anslutning och avanslutning

text: I ett ärende om anslutning till Försäkringskassans elektroniska system för statligt tandvårdsstöd är det vårdgivaren som har bevisbördan för att kraven för anslutning i 18 § andra–fjärde styckena förordningen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd, STF, är uppfyllda. Beviskravet styrkt ska tillämpas.

text: I fråga om nekad anslutning enligt 18 b § andra stycket STF samt avanslutning från det elektroniska systemet enligt 19 § första stycket STF är det Försäkringskassan som har bevisbördan för att förutsättningar för att neka anslutning respektive avanslutning föreligger. Beviskravet styrkt ska tillämpas.

text: Lagen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd, STL, innehåller bestämmelser om ersättning till vårdgivare för utförd tandvård (statligt tandvårdsstöd). Ersättning inom det statliga tandvårdsstödet betalas ut till vårdgivaren i efterhand. En vårdgivare måste vara ansluten till Försäkringskassans elektroniska system för statligt tandvårdsstöd för att kunna få ersättning. Det är vårdgivaren som ska ansöka om anslutning enligt

text: 18 §

text: STF. Försäkringskassan får enligt

text: 18 b § första stycket

text: STF neka vårdgivaren anslutning om den inte uppfyller kraven i

text: 18 §

text: andra–

text: fjärde styckena

text: STF. Av

text: 18 b § andra stycket

text: STF framgår att anslutning får nekas även på andra grunder. Enligt

text: 19 § första stycket

text: STF får Försäkringskassan under vissa förutsättningar besluta att anslutningen till det elektroniska systemet ska upphöra, det vill säga avanslutning.

text: Bestämmelserna i 18 b och 19 §§ STF är fakultativa. Det innebär att reglerna inte är tvingande. Försäkringskassan måste därför i varje enskilt fall bedöma om det är motiverat att tillämpa den regel som är aktuell.

text: I förarbetena anges att Försäkringskassan måste kunna visa att det finns skäl att neka anslutning enligt 18 b § andra stycket STF i varje enskilt fall. I

text: övrigt saknas ledning när det gäller vem som har bevisbördan och vilket beviskrav som ska tillämpas i fråga om anslutning, nekad anslutning och avanslutning. Syftet med det här rättsliga ställningstagandet är att besvara dessa frågor.

text: Utredningsskyldigheten är primär i förhållande till bevisbörderegler. I första hand måste Försäkringskassan alltså ha uppfyllt sin utredningsskyldighet, vilket innebär att ärendet ska vara tillräckligt utrett för att kunna prövas i sak. Det är först i samband med sakprövningen som bevisbörderegler blir aktuella att tillämpa.

text: Det bör noteras att en förutsättning för nekad anslutning enligt 18 b § andra stycket STF och avanslutning enligt 19 § första stycket 5 STF är att det har förekommit ett allvarligt åsidosättande av vissa regler inom det statliga tandvårdsstödet. Allvarligt åsidosättande är ett juridiskt begrepp. Bevisbördereglerna tar sikte på de faktiska omständigheter som påstås utgöra ett allvarligt åsidosättande i det enskilda fallet. Bevisade omständigheter som läggs till grund för nekad anslutning eller avanslutning måste därför alltid redovisas på ett tydligt sätt i beslutet.

text: Utgångspunkten är att den som påstår att ett visst förhållande föreligger också har bevisbördan för att så är fallet. Det följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer. I förvaltningsprocessen finns det inte något beviskrav som gäller för alla situationer. När det saknas bestämmelser i fråga om beviskrav ska allmänna förvaltningsrättsliga principer tillämpas.

text: Anslutning till det elektroniska systemet är en förutsättning för att vårdgivaren ska kunna få ersättning. Även om anslutningen medför vissa skyldigheter för vårdgivaren är den närmast att betrakta som en förutsättning för att få en förmån. Det är vårdgivaren som har bäst möjligheter att lägga fram bevisning. I enlighet med allmänna förvaltningsrättsliga principer får det därför anses vara vårdgivaren som har bevisbördan för att kraven för anslutning enligt 18 § andra–fjärde styckena STF är uppfyllda.

text: När det gäller frågan om vilket beviskrav som ska tillämpas vid anslutning bör följande framhållas. Tandvårdsstödets utformning bygger på ett stort förtroende för vårdgivarna. De krav som ställs för att bli ansluten till det elektroniska systemet har till syfte att upprätthålla systemets trovärdighet. Dessutom är kraven i 18 § andra–fjärde styckena STF sådana att något annat än ett högt beviskrav inte kan bli aktuellt. Den grad av säkerhet som bör krävas får anses motsvara det vedertagna beviskravet styrkt. Anslutning ska inte beviljas om vårdgivaren inte har lagt fram bevisning som innebär att det, med denna grad av säkerhet, är visat att kraven för anslutning är uppfyllda. Försäkringskassan får då neka vårdgivaren anslutning till det elektroniska systemet med stöd av 18 b § första stycket STF.

text: Om vårdgivaren har visat att kraven för anslutning i 18 § andra–fjärde styckena STF är uppfyllda ska Försäkringskassan pröva om anslutning ändå ska nekas med stöd av 18 b § andra stycket STF.

text: För det fall Försäkringskassan ska neka anslutning till det elektroniska systemet med stöd av 18 b § andra stycket STF, på grund av att en i 18 § tredje stycket STF angiven person tidigare har varit vårdgivare, eller arbetat hos en vårdgivare, som allvarligt har åsidosatt vissa regler inom det statliga tandvårdsstödet, är det Försäkringskassan som ska visa att det finns skäl att neka anslutning. Utformningen av 18 och 18 b §§ STF samt uttalandena i förarbetena ger inte utrymme för någon annan slutsats än att det är Försäkringskassan som har bevisbördan för att det finns förutsättningar att neka anslutning med stöd av 18 b § andra stycket STF.

text: Vid bedömningen av vilket beviskrav som ska tillämpas i de fall anslutning nekas med stöd av 18 b § andra stycket STF bör följande beaktas. Anslutning till Försäkringskassans elektroniska system är en grundläggande förutsättning för att vårdgivaren ska kunna få statligt tandvårdsstöd. Att neka en vårdgivare anslutning har ansetts vara en ingripande åtgärd som kan begränsa konkurrensen på marknaden. Det är visserligen möjligt för en vårdgivare som saknar anslutning att bedriva tandvårdsverksamhet, men det är sannolikt att antalet patienter minskar eftersom vårdgivaren inte kommer att kunna erbjuda subventionerad tandvård. Att neka anslutning kan därför få betydande konsekvenser för vårdgivaren, vilket talar för att beviskravet vid beslut om att neka anslutning med stöd av 18 b § andra stycket STF bör sättas högt. En vårdgivare som nekas anslutning har dock möjlighet att vid

text: ett senare tillfälle återigen ansöka om anslutning och få förutsättningarna för anslutning prövade på nytt.

text: Intresset av att minimera felaktiga utbetalningar bör även beaktas. Bestämmelsen i 18 b § andra stycket STF ger Försäkringskassan möjlighet att förhindra att oseriösa vårdgivare kommer in i systemet och får ersättning på felaktiga grunder. Från ett patientsäkerhetsperspektiv bör det även vara av intresse att endast seriösa vårdgivare som sköter sina åtaganden ansluts till systemet. Ansvaret för och tillsynen av patientsäkerheten och god vård ligger dock på andra aktörer.

text: Eftersom Försäkringskassan administrerar det statliga tandvårdsstödet får myndigheten anses ha goda möjligheter att lägga fram den bevisning som krävs för att visa att förutsättningarna i 18 b § andra stycket STF är uppfyllda. Det finns därmed inga särskilda bevis- och utredningssvårigheter som bör beaktas vid ställningstagandet till vilket beviskrav som ska gälla.

text: Sammantaget medför vårdgivarens intresse av att vara ansluten till det elektroniska systemet att beviskravet inte bör sättas för lågt. De rättsverkningar och konsekvenser som en anslutning kan medföra för det allmänna måste emellertid beaktas. Detta intresse talar för att beviskravet inte bör sättas alltför högt. Beviskravet styrkt ska därför tillämpas i ärenden om nekad anslutning enligt 18 b § andra stycket STF.

text: Försäkringskassan får besluta om avanslutning i fall någon av de grunder som anges i 19 § första stycket STF är uppfylld. Ett sådant beslut är en mycket ingripande åtgärd som i flera fall kan medföra att vårdgivaren inte kan försörja sig inom tandvården. Åtgärden kan därför anses innebära en begränsning av näringsfriheten. Med hänsyn till angivna förhållanden får Försäkringskassan anses ha bevisbördan för att förutsättningarna för avanslutning föreligger.

text: I fråga om vilket beviskrav som ska tillämpas görs följande överväganden. När det gäller myndighetsbeslut som innebär att rätten att utöva en verksamhet inskränks, till exempel genom att ett tillstånd återkallas, har av rättssäkerhetsskäl ett högt beviskrav tillämpats i rättspraxis. I ett mål om återkallelse av serveringstillstånd uttalade HFD att en så ingripande åtgärd endast bör vidtas när det klart har kunnat fastställas att sådana missförhållanden som utgör grund för återkallelse verkligen föreligger. Med hänsyn till allmänna intressen bedömde domstolen dock att beviskravet för ett

text: sådant ingripande inte skulle ställas lika högt som för en fällande dom i ett brottmål, vilket är ställt utom rimligt tvivel.

text: Ett beslut om avanslutning kan ha betydande konsekvenser för vårdgivarens möjlighet att utöva sin verksamhet. Av rättssäkerhetsskäl bör därför kravet på bevisning för avanslutning enligt 19 § första stycket STF ställas högt. Det kan vidare argumenteras för att beviskravet ska vara högre än det beviskrav som ska tillämpas i ärenden om anslutning. Å andra sidan måste beaktas att syftet med bestämmelserna om avanslutning är att motverka att vårdgivare som utnyttjar det statliga tandvårdsstödet på ett felaktigt sätt får stanna kvar i systemet. I likhet med bestämmelsen i 18 b § andra stycket STF om nekad anslutning handlar det ytterst om att säkerställa att offentliga medel används på rätt sätt och att upprätthålla tilltron till välfärdssystemet. Dessa skäl utgör sådana angelägna allmänna intressen som motiverar att beviskravet inte ska ställas så högt att det blir orimligt svårt för Försäkringskassan att avansluta en vårdgivare. Om beviskravet i fråga om avanslutning ställdes högre än det som ska tillämpas i ärenden om anslutning skulle det närmast motsvara det beviskrav som ska tillämpas i brottmål.

text: Det bör även framhållas att det är möjligt för en vårdgivare som har blivit avansluten från det elektroniska systemet att vid ett senare tillfälle åter ansöka om anslutning. En förutsättning för att anslutning då ska kunna beviljas är att de krav som gäller för anslutning bedöms uppfyllda. Det finns däremot inte någon uttrycklig tid som måste ha passerat för att en ny anslutning ska kunna komma i fråga. Rättsverkan av ett beslut om avanslutning är därmed begränsad, vilket skulle kunna tala för att beviskravet inte ska sättas alltför högt. I rättspraxis har dock ett högt beviskrav tillämpats för sanktioner med begränsad rättsverkan, exempelvis prövotid för legitimerad läkare och disciplinär åtgärd för veterinär.

text: Det finns inte några särskilda bevis- och utredningssvårigheter som bör beaktas vid ställningstagandet till vilket beviskrav som ska gälla.

text: Sammantaget leder sakens beskaffenhet och de rättssäkerhetsskäl som görs gällande vid ingripande åtgärder till slutsatsen att beviskravet styrkt ska tillämpas i ärenden om avanslutning enligt 19 § första stycket STF.

text: 1 kap. 1 §

text: 3 kap. 1 §

text: samt

text: 4 kap.

text: och

text: 8 a §§

text: lagen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd

text: 18 b

text: och

text: 19 §§

text: förordningen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd

text: Tandvårdslagen (1985:125)

text: Patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: Prop. 2007/08:49

text: Statligt tandvårdsstöd

text: SOU 2015:76

text: . Ett tandvårdsstöd för alla – Fler och starkare patienter

text: Ds 2018:36

text: Utökade möjligheter att avsluta tandvårdsgivare som misskött sig från det statliga tandvårdsstödet

text: NJA 1980 s. 725

text: NJA 1996 s. 176

text: RÅ 1989 ref. 67

text: RÅ 1993 ref. 26

text: RÅ 1994 ref. 88

text: RÅ 1996 ref. 15

text: RÅ 1996 ref. 83

text: RÅ 2006 ref. 7

text: RÅ 2010 ref. 6

text: HFD 2011 ref. 70

text: HFD 2013 ref. 50

text: HFD 2013 ref. 61

text: HFD 2019 ref. 9

text: MIG 2006:1

text: MIG 2012:1

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Frida Englund Mei Linn Svensson Goh Föredragande


doctype: stallningstagande

text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-03-01 Dnr FK 2022/021619 Serienummer 2023:02

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: kap. 1 § första stycket STL. 2 Se 4 kap. 8 och 8 a §§ STL. 3 3 kap. 1 § första stycket STL. 4 Se 1 kap. 3 § tredje stycket STL och

text: 2 § 1 förordningen (2008:193)

text: om statligt tandvårdsstöd, STF, där det anges att Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket får meddela föreskrifter om vilka tandvårdsåtgärder som kan berättiga till ersättning och under vilka förutsättningar som ersättning kan lämnas för åtgärderna. 5 Se

text: prop. 2016/17:153 s. 9

text: och

text: . Jfr 4 kap. 8 och 8 a §§ STL.

text: Generella utgångspunkter

text: Ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning

text: Av 15 § STF framgår vilka uppgifter som vårdgivaren ska lämna vid inrapportering av slutförda tandvårdsåtgärder. 7 Se

text: prop. 2016/17:153 s. 8

text: ff. och 23. 8 Se 4 kap. 2 § STL. 9 Se

text: prop. 2007/08:49 s. 171

text: f. 10

text: HFD 2019 ref. 9

text: , p. 23. Se även uttalande i

text: HFD 2013 ref. 50

text: och

text: MIG 2006:1

text: i fråga om ansökan om förmån samt

text: HFD 2011 ref. 81

text: och

text: HFD 2013 ref. 50

text: i fråga om återbetalning av förmåner. 11

text: HFD 2013 ref. 61

text: . Se även

text: HFD 2019 ref. 9

text: . Jfr

text: HFD 2013 ref. 50

text: och

text: MIG 2012:1

text: Jfr Lagrådets yttrande i

text: prop. 2007/08:49

text: , bilaga 5, s. 230. 13 Se

text: HFD 2013 ref. 50

text: och

text: prop. 2007/08:49 s. 171

text: f. 14

text: SOU 2007:19 s. 356

text: . Jfr även

text: prop. 1997/98:112 s. 52

text: . 15 Se Lagrådets yttrande i

text: prop. 2007/08:49

text: , bilaga 5, s. 230. 16 Se

text: prop. 2007/08:49 s. 90

text: . 17 Se

text: SOU 2007:19 s. 483

text: . Jfr dock 4 kap. 4 § STL. 18

text: HFD 2022 ref. 47

text: . I rättsfallet, som gällde bland annat sjukpenning, uttalas att det bör krävas att den försäkrade gör sannolikt att de angivna förhållandena föreligger. Se även Diesen, Bevisprövning i förvaltningsmål, s. 99 ff. och Lindkvist, Bevisfrågor i förvaltningsprocessen, s. 97 ff. 19 Se 2 kap. 4 § första stycket STL. I fråga om det allmänna- och särskilda tandvårdsbidraget kan detta intresse inte göras gällande på samma sätt, jfr 2 kap. 5 § andra stycket STL. 20 Se

text: prop. 2007/08:49 s. 90

text: SOU 2015:76 s. 350

text: f. Se även 18 § andra–fjärde styckena och 18 b § STF. 22 Se t.ex. 4 kap. 6 § STL om förhandsprövning, 4 kap. 8 a § andra och tredje stycket STL om innehållande av ersättning samt 19 § första stycket STF om avanslutning. 23 Jfr

text: SOU 2007:19 s. 363

text: . 24 Se

text: prop. 2007/08:49 s. 96

text: samt

text: prop. 2016/17:153 s. 10

text: . 25 Se

text: 2 § 3 förordningen (2009:1174)

text: med instruktion för Försäkringskassan och

text: prop. 2016/17:153 s. 10

text: . 26 Se 3 kap. 2 § STL. Se även

text: SOU 2007:19 s. 363

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Se

text: prop. 2007/08:49 s. 171

text: f. Jfr även

text: prop. 2016/17:153 s. 21

text: . Uttalandena i förarbetena får anses ge uttryck för vem som har bevisbördan och inte vilket beviskrav som ska tillämpas. 28 Se t.ex. Kammarrätten i Göteborgs dom den 18 februari 2022 i mål nr 5896-21 samt Kammarrätten i Sundsvalls domar den 14 november 2022 i mål nr 1463-21 och 1464-21. 29 Se 4 kap. 2 § första stycket STL och

text: prop. 2016/17:153 s. 21

text: . Det ska noteras att det av 4 kap. 2 § andra stycket STL framgår att första stycket inte gäller särskilt tandvårdsbidrag, om vårdgivaren har haft skälig anledning att anta att patienten varit berättigad till sådant bidrag. 30

text: HFD 2013 ref. 50

text: . Se även

text: HFD 2011 ref. 81

text: och

text: HFD 2022 ref. 42

text: I och II. I fråga om det beviskrav som Försäkringskassan ska nå upp till för att fullgöra sin bevisbörda i dessa delar, se Försäkringskassans rättsliga ställningstagande (FKRS 2022:05) Beviskrav vid bedömning av återbetalningsskyldighet.

publisher: Försäkringskassan

status: gällande

title: Bevisbörda och beviskrav inom det statliga tandvårdsstödet – ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning och efterhandskontroller

org: fk

text: I ett ärende om ersättning som kräver manuell handläggning är det vårdgivaren som har bevisbördan för att villkoren för ersättning är uppfyllda. Beviskravet sannolikt ska tillämpas.

type: stycke

text: Vid en efterhandskontroll är det vårdgivaren som har bevisbördan för att villkoren för ersättning är uppfyllda. Beviskravet sannolikt ska tillämpas vid den bedömningen.

text: Om en vårdgivare inte uppfyller sin bevisbörda vid en efterhandskontroll anses vårdgivaren ha fått ersättning med ett för högt belopp. Det är Försäkringskassan som har bevisbördan för att ersättning har betalats ut och för storleken på det belopp som ska betalas tillbaka eller räknas av från en annan fordran som vårdgivaren har på ersättning.

text: Lagen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd, STL, innehåller bestämmelser om ersättning till vårdgivare för utförd tandvård (statligt tandvårdsstöd). Ersättning inom det statliga tandvårdsstödet betalas ut till vårdgivaren i efterhand. En vårdgivare måste vara ansluten till Försäkringskassans elektroniska system för statligt tandvårdsstöd för att kunna få ersättning. För att ersättning ska kunna lämnas krävs att det är fråga om ersättningsberättigande tandvårdsåtgärder.

text: Administrationen av det statliga tandvårdsstödet ska vara effektiv och handläggningen av stödet är i huvudsak automatiserad. När vårdgivaren

text: ansöker om ersättning gör it-systemet vissa automatiska kontroller. Arbetet med att motverka felaktiga utbetalningar innefattar även manuella kontroller innan utbetalning (ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning) samt efterhandskontroller, som syftar till att säkerställa att rätt ersättning har betalats ut. Om det vid en efterhandskontroll framkommer att vårdgivaren har fått ersättning med ett för högt belopp kan vårdgivaren bli återbetalningsskyldig.

text: I förarbetena till STL anges att det följer av allmänna principer att det är vårdgivaren som har att styrka att rätt till ersättning enligt lagen föreligger och som således står risken för att tillräcklig dokumentation saknas vid en efterhandskontroll. I övrigt saknas ledning när det gäller vem som har bevisbördan och vilket beviskrav som ska tillämpas i ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning och vid efterhandskontroller inom det statliga tandvårdsstödet. Syftet med det här rättsliga ställningstagandet är att besvara dessa frågor.

text: Utredningsskyldigheten är primär i förhållande till bevisbörderegler. I första hand måste Försäkringskassan alltså ha uppfyllt sin utredningsskyldighet, vilket innebär att ärendet ska vara tillräckligt utrett för att kunna prövas i sak. Det är först i samband med sakprövningen som bevisbörderegler blir aktuella att tillämpa.

text: Utgångspunkten är att den som påstår att ett visst förhållande föreligger också har bevisbördan för att så är fallet. Det följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer. I förvaltningsprocessen finns det inte något beviskrav som gäller för alla situationer. När det saknas bestämmelser i fråga om beviskrav ska allmänna förvaltningsrättsliga principer tillämpas.

text: För andra ersättningar som Försäkringskassan administrerar är det normala att en ansökan om ersättning kontrolleras innan utbetalning. Inom det statliga tandvårdsstödet utreder dock Försäkringskassan endast i undantagsfall vårdgivarens rätt till ersättning innan utbetalning. Om det i ett ärende om ersättning som kräver manuell handläggning framkommer att

text: vårdgivaren inte har rätt till statligt tandvårdsstöd avslås ansökan om ersättning.

text: Ersättning för utförd tandvård lämnas till vårdgivare i efterhand. Även om det är patienten som är berättigad till statligt tandvårdsstöd är en ansökan om ersättning från vårdgivaren närmast att betrakta som en ansökan om en förmån. Det är primärt den som ansöker om en förmån som ska visa att förutsättningarna för bifall är uppfyllda. Det följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer och framhålls även i förarbetena till STL. Det får därmed anses stå klart att det är vårdgivaren som har bevisbördan för att villkoren för ersättning är uppfyllda i ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning.

text: Vid bedömningen av vilket beviskrav som ska tillämpas bör följande beaktas. Förfarandet inom det statliga tandvårdsstödet skiljer sig från andra socialförsäkringsförmåner. Ersättningen lämnas till vårdgivaren i anledning av yrkesutövning och utgör i egentlig försäkringsmening inte någon socialförsäkring. Att ersättningen inte betalas ut till patienten, som är den som är ersättningsberättigad, medför att vårdgivaren har en viktig roll. Ordningen valdes för att patienten inte ska behöva ligga ute med pengar i väntan på beslut om ersättning. I normalfall är det alltså vårdgivaren som står den ekonomiska risken för att ersättningen blir lägre än beräknat eller uteblir. Vårdgivarens roll är alltså i huvudsak att förmedla subventionen till patienten. Detta talar starkt för att det beviskrav som i regel används vid prövning av rätten till en socialförsäkringsförmån ska tillämpas även vid prövning av vårdgivarens rätt till statligt tandvårdsstöd. Hänsyn bör även tas till patientens intresse av att beloppen kan tillgodoräknas inom ramen för de sammanlagda kostnaderna vid beräkning av tandvårdsersättning.

text: Å andra sidan bör intresset av att minimera felaktiga utbetalningar beaktas. Det går att argumentera för att det statliga tandvårdsstödet skiljer sig avsevärt från andra förmåner inom socialförsäkringen eftersom den sökande är en näringsidkare med långtgående dokumentationsskyldighet. För att

text: säkerställa att offentliga medel används på rätt sätt skulle det kunna vara motiverat att tillämpa ett högre beviskrav. Tandvårdsstödets utformning bygger dock på ett stort förtroende för vårdgivarna. De krav som ställs för att bli ansluten till det elektroniska systemet för statligt tandvårdsstöd har till syfte att upprätthålla systemets trovärdighet. Det finns även andra åtgärder som Försäkringskassan kan vidta för att motverka att vårdgivare utnyttjar systemet felaktigt. Det allmänna intresset av att minimera felaktiga utbetalningar får därmed till stor del anses omhändertaget genom dessa åtgärder. Det bör därför inte beaktas på något avgörande sätt när det gäller frågan om vilket beviskrav som ska tillämpas i ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning.

text: Vårdgivaren har goda möjligheter att lägga fram den bevisning som krävs för att visa att förutsättningarna för ersättning är uppfyllda. Det finns därmed inga särskilda bevis- och utredningssvårigheter som bör beaktas vid ställningstagandet till vilket beviskrav som ska gälla.

text: Sammantaget medför vårdgivarens intresse att få ersättning för den subvention som lämnats till patienten och patientens intresse av att beloppet räknas med inom ramen för tandvårdsersättningen, att beviskravet inte bör vara högre än det som i regel tillämpas vid prövningen av rätten till en socialförsäkringsförmån. Inte heller det allmänna intresset medför att ett högre beviskrav bör gälla. Beviskravet sannolikt ska därför tillämpas i ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning.

text: Försäkringskassans resurser inom det statliga tandvårdsstödet är inriktade på efterhandskontroller. Det finns inga bestämmelser i regelverket om statligt tandvårdsstöd om när eller hur efterhandskontroller ska göras. Av Försäkringskassans instruktion framgår att myndigheten ska säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs, men i övrigt har Försäkringskassan själv fått utforma efterhandskontrollerna.

text: Vid en efterhandskontroll kan Försäkringskassan begära in underlag som rör undersökning eller behandling av patienten. Eftersom handläggningen inom det statliga tandvårdsstödet är automatiserad behöver vårdgivaren inte lämna in sådant underlag vid ansökan om ersättning, utan det ska lämnas till Försäkringskassan när så krävs. I de flesta fall är det alltså först vid en

text: efterhandskontroll som Försäkringskassan utreder rätten till ersättning. Det statliga tandvårdsstödets konstruktion utgör därmed i sig ett starkt skäl för att det är vårdgivaren som har bevisbördan för att villkoren för ersättning är uppfyllda vid en efterhandskontroll. I förarbetena uttalas dessutom att det är vårdgivaren som har att styrka att rätt till ersättning föreligger och som således står risken för att tillräcklig dokumentation saknas vid en efterhandskontroll.

text: Vid en sammantagen bedömning får det anses vara vårdgivaren som har bevisbördan för att villkoren för ersättning är uppfyllda vid en efterhandskontroll. När det gäller vilket beviskrav som ska tillämpas bör samma intressen beaktas och motsvarande överväganden göras som för ärenden om ersättning som kräver manuell handläggning. Beviskravet sannolikt ska därför tillämpas vid bedömningen av om villkoren för ersättning är uppfyllda vid efterhandskontroller.

text: Om en vårdgivare har fått ersättning med ett för högt belopp, får Försäkringskassan kräva tillbaka den ersättning som felaktigt har betalats ut (återkrav). Försäkringskassan får, i stället för att kräva återbetalning, räkna av beloppet från en annan fordran som vårdgivaren har enligt STL (kvittning). En vårdgivare anses ha fått ersättning med ett för högt belopp om den vid en efterhandskontroll inte uppfyller sin bevisbörda gällande villkoren för ersättning. Det är Försäkringskassan som har bevisbördan för att ersättning har betalats ut och för storleken på det belopp som ska betalas tillbaka eller kvittas.

text: 1 kap.

text: och

text: 3 §§

text: 2 kap.

text: och

text: 5 §§

text: 3 kap.

text: och

text: 2 §§

text: 4 kap.

text: och

text: 8 a §§

text: lagen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd

text: 18 b

text: och

text: 19 §§

text: förordningen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd

text: 2 § 3 förordningen (2009:1174)

text: med instruktion för Försäkringskassan

text: Prop. 1997/98:112

text: Reformerat tandvårdsstöd

text: Prop. 2007/08:49

text: Statligt tandvårdsstöd

text: Prop. 2016/17:153

text: Det statliga tandvårdsstödet – förbättrad information, kontroll och uppföljning

text: SOU 2007:19

text: . Friskare tänder – till rimliga kostnader

text: SOU 2015:76

text: HFD 2011 ref. 81

text: HFD 2013 ref. 50

text: HFD 2013 ref. 61

text: HFD 2019 ref. 9

text: HFD 2022 ref. 42

text: I och II

text: HFD 2022 ref. 47

text: MIG 2006:1

text: MIG 2012:1

text: Kammarrätten i Göteborgs dom den 18 februari 2022 i mål nr 5896-21 Kammarrätten i Sundsvalls dom den 14 november 2022 i mål nr 1463-21 Kammarrätten i Sundsvalls dom den 14 november 2022 i mål nr 1464-21

text: Diesen, Christian m.fl. (2003), Bevisprövning i förvaltningsmål. Norstedts Juridik.

text: Lindkvist, Gustav (2019), Bevisfrågor i förvaltningsprocessen. Norstedts Juridik, JUNO Version 1.

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

type: stallningstagande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-03-15 Dnr 2022/022587 Serienummer 2023:03

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Bakgrund och överväganden

text: Bakgrund och behov av klargörande

text: Marie Axelsson Beslutsfattare Anna Schullström Föredragande

title: Ny tolkning av begreppet ”sjukdomsfallet” i bestämmelsen om sjukanmälan

text: Detta rättsliga ställningstagande ersätter rättsligt ställningstagande 2015:02.

text: Begreppet sjukdomsfallet i

text: 27 kap. 17 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska tolkas som en situation då den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom.

text: Det innebär att det inte behövs någon sjukanmälan för att få sjukpenning i förebyggande syfte enligt

text: 27 kap. 6 §

text: SFB.

text: Regeln om sjukanmälan ska tillämpas när sjukpenning på grund av nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom kommer i fråga direkt efter en period med sjukpenning i förebyggande syfte.

text: Den som uppburit rehabiliteringsersättning och har en fortsatt nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel behöver inte göra en ny sjukanmälan. Den försäkrade måste dock ansöka om sjukpenning.

text: Enligt

text: 27 kap. 17 §

text: SFB får sjukpenning normalt inte lämnas för mer än sju dagar före den dag då sjukdomsfallet anmäldes till Försäkringskassan. Syftet med kravet på sjukanmälan är att Försäkringskassan ska kunna kontrollera att förutsättningarna för ersättning är uppfyllda och vid behov initiera rehabiliteringsåtgärder (

text: SOU 1952:39 s. 307

text: och FÖD 1988:12).

text: Begreppet ”sjukdomsfallet” fanns redan i den ursprungliga lydelsen av bestämmelsen om sjukanmälan i lagen (

text: ) om allmän försäkring. Sjukpenning betalades då endast ut vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom. Sjukpenning i förebyggande syfte och rehabiliteringsersättning infördes den 1 januari 1992. Bestämmelsen om sjukperiod (numera

text: 27 kap. 26 §

text: SFB) ändrades samtidigt och kom att innebära att även tid med sjukpenning i förebyggande syfte och rehabiliteringsersättning skulle ingå i sjukperioden. Regeln om sjukanmälan ändrades däremot inte och frågan om sjukanmälan för dessa två ersättningar behandlades inte i förarbetena.

text: Rehabiliteringsersättning, till skillnad från sjukpenning i förebyggande syfte, är en egen förmån som regleras i

text: 31 kap.

text: SFB. Kapitlet innehåller inte någon regel om anmälan av sjukdomsfallet och som en följd av detta behöver detsamma inte anmälas för att ersättningen ska komma ifråga. Däremot uppkommer frågan om en anmälan av sjukfallet behövs för att sjukpenning ska komma ifråga efter en period med rehabiliteringsersättning. Samma oklarhet, dvs. om sjukdomsfallet måste anmälas, föreligger i fråga om sjukpenning efter period med sjukpenning i förebyggande syfte.

text: Försäkringskassan har genom föregångaren till detta rättsliga ställningstagande ansett att anmälan om sjukdomsfall behövs för både tid efter rehabiliteringsersättning – förutsatt att arbetsförmågan är fortsatt nedsatt med minst en fjärdedel – och tid efter sjukpenning i förebyggande syfte. Med anledning av att det i fråga om rehabiliteringsersättning krävs att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom samt att en period med rehabiliteringsersättning ingår i en sjukperiod har det tidigare rättsliga ställningstagandet medfört att ytterligare frågor har uppkommit. Detta rättsliga ställningstagande har tagits fram för att gynna en enhetlig tolkning och tillämpning.

text: Behövs en sjukanmälan för att sjukpenning i förebyggande syfte ska kunna

text: beviljas?

text: Sjukpenning regleras i

text: 27 kap.

text: SFB och är en förmån som kan betalas ut antingen på grund av nedsatt arbetsförmåga eller i förebyggande syfte. Sjukpenning i förebyggande syfte är alltså inte en egen förmån (jfr

text: prop. 2008/09:200 s. 447

text: ). Det innebär att regeln om sjukanmälan som utgångspunkt gäller även för sjukpenning i förebyggande syfte.

text: Socialförsäkringsbalkens

text: 27 kap. 17 §

text: tar sikte på anmälan av ”sjukdomsfallet”. För att få sjukpenning i förebyggande syfte måste däremot inte en sjukdom föreligga, det räcker att det finns en förhöjd sjukdomsrisk. Ur språklig synvinkel kan det hävdas att det är svårt att se att åtgärder för att förebygga sjukdom är ett sjukdomsfall. Sjukanmälan fyller inte heller något syfte när det gäller förebyggande sjukpenning. För att sjukpenning i förebyggande syfte ska komma ifråga måste det finnas en plan för den medicinska behandlingen eller rehabiliteringen. Denna plan måste godkännas av Försäkringskassan (

text: 27 kap. 6 § andra stycket

text: SFB). Försäkringskassan har därmed goda förutsättningar att vid behov initiera åtgärder och att kontrollera rätten till ersättning även utan en anmälan. Mot bakgrund av ordalydelsen och syftet med regeln om sjukanmälan anser Försäkringskassan att den ska tolkas som att den enbart gäller när en försäkrad ansöker om sjukpenning på grund av nedsatt arbetsförmåga.

text: En försäkrad som ska genomgå en medicinsk behandling eller rehabilitering och vill få sjukpenning i förebyggande syfte behöver därmed inte göra någon sjukanmälan.

text: Behövs en sjukanmälan för att sjukpenning ska komma ifråga vid fortsatt nedsatt arbetsförmåga efter en period med sjukpenning i förebyggande syfte

text: eller rehabiliteringsersättning?

text: En försäkrad som har fått sjukpenning i förebyggande syfte kan ha en nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom efter en period med förebyggande sjukpenning.

text: Regeln om sjukanmälan tar sikte på anmälan av ”sjukdomsfallet”. Rent språkligt är det berättigat att uppfatta att arbetsoförmåga på grund av sjukdom utgör ett sjukdomsfall även om deltagande i insatser för att förebygga sjukdom varit aktuella dessförinnan. I denna situation gör sig syftet med regeln om sjukanmälan påmind. Eftersom det handlar om försäkrade som har deltagit i åtgärder för att förebygga sjukdom och arbetsoförmåga kan det till och med vara extra viktigt att utreda omständigheterna när det gäller den fortsatta sjukdomen och arbetsoförmågan. Syftet med kravet på sjukanmälan är att Försäkringskassan ska kunna kontrollera att förutsättningarna för ersättning är uppfyllda och vid behov initiera rehabiliteringsåtgärder. Med hänsyn till detta ska en anmälan av sjukdomsfallet göras för det fall den försäkrade ansöker om sjukpenning efter en period med sjukpenning i förebyggande syfte.

text: När det gäller rätten till sjukpenning efter en period med rehabiliteringsersättning kan det konstateras att rehabiliteringsersättningen som utgår vid rehabiliteringsåtgärder endast kommer ifråga om arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. Med detta följer att det därmed måste finnas ett sjukdomsfall. I sammanhanget kan det noteras att en anmälan om ett sjukdomsfall kan utgöras av ett medicinskt underlag, intyg eller en notering om sjukdom/sjukdomsfall. Mot bakgrund av detta ska en ansökan om rehabiliteringsersättning ses som en anmälan om sjukdomsfallet för det fall sjukpenning kommer ifråga i direkt anslutning till en period med rehabiliteringsersättning. En ansökan om sjukpenning efter period med rehabiliteringsersättning fyller behovet av kontroll.

text: En försäkrad som har uppburit förebyggande sjukpenning och därefter vill ha sjukpenning på grund av nedsatt arbetsförmåga måste alltså göra en sjukanmälan inom åtta dagar enligt

text: 27 kap. 17 §

text: SFB. Den som däremot uppburit rehabiliteringsersättning och har en nedsatt arbetsförmåga behöver inte göra en ny sjukanmälan eftersom ansökan om rehabiliteringsersättning ses som en anmälan av sjukdomsfallet.


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-04-05 Dnr 2023/007701 Serienummer 2023:04

title: Avstå från förvärvsarbete enligt 47 kap. 3 § socialförsäkringsbalken (närståendepenning)

text: Försäkringskassans ställningstagande

type: rubrik

text: En arbetslös försäkrad som på grund av vård av en svårt sjuk närstående avstår från arbetslöshetsersättning ska anses avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: En föräldraledig försäkrad som har ansökt om minst en fjärdedels

text: föräldrapenning och som återtar sin ansökan om föräldrapenning för de dagar hen avser att vårda en svårt sjuk närstående ska anses avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB. Det gäller även om den föräldraledige

text: försäkrade är arbetslös.

text: Överväganden och bakgrund

text: En försäkrad som vårdar en närstående som är svårt sjuk har, enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB, rätt till närståendepenning för tid då hen avstår från förvärvsarbete i samband med vården enligt de närmare förutsättningar som anges i bestämmelsen.

text: Det är oklart hur arbetslösa och föräldralediga ska bedömas i förhållande till lagtextens lydelse avstår från förvärvsarbete. Förarbetena ger ingen tydlig vägledning och det saknas avgöranden från Högsta förvaltningsdomstolen i frågan. Det finns därför behov av ett rättsligt ställningstagande.

text: Försäkrade som är arbetslösa eller uppbär föräldrapenning kan avstå från

text: förvärvsarbete

text: Att arbetslösa eller föräldralediga försäkrade kan komma i fråga för närståendepenning får anses följa av de grundläggande bestämmelserna i

text: 6 kap.

text: SFB om försäkringstillhörighet och av beräkningsbestämmelsen i

text: 47 kap. 15 §

text: SFB. Närståendepenning är en arbetsbaserad förmån som den försäkrade under vissa förhållanden kan ha rätt till trots att denne inte arbetar och den så kallade efterskyddstiden om tre månader har löpt ut (jämför

text: 6 kap. 8 § andra stycket

text: SFB). Det gäller bland annat när den försäkrade har skyddat sin sjukpenninggrundande inkomst under arbetslöshet och föräldraledighet (6 kap. 6 och 10 §§, 26 kap. 13 och 15 §§ SFB). I

text: 47 kap. 15 §

text: SFB hänvisas för beräkning av närståendepenningen till en bestämmelse om kalenderdagsberäknad sjukpenning som tar sikte på såväl arbetslösa försäkrade som försäkrade med föräldrapenning (28 kap. 6 § andra och tredje stycket SFB).

text: En fråga som inte har något klart svar i förarbeten eller rättspraxis är om en arbetslös överhuvudtaget kan anses avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB. Man skulle ju kunna hävda att den som är arbetslös inte har något arbete som hen kan avstå från.

text: Högsta förvaltningsdomstolen slog i avgörandet

text: HFD 2019 ref 41

text: fast att en arbetslös försäkrad kan beviljas förebyggande sjukpenning trots att det finns ett krav på att hen är förhindrad att förvärvsarbeta (jämför

text: 27 kap. 7 §

text: SFB). Domstolen anförde bland annat följande: ”Bestämmelsen i 6 § [27 kap. 6 §

text: SFB om förebyggande sjukpenning vid behandling eller rehabilitering] undantar inte den som är arbetslös från rätten till förebyggande sjukpenning (jfr även

text: 28 kap. 11 § socialförsäkringsbalken

text: ). Av 7 § kan ingen annan slutsats dras än att behandlingen eller rehabiliteringen ska vara av ett slag och genomföras på ett sätt som gör att den som är föremål för åtgärden inte kan arbeta så länge den pågår. Den försäkrade ska således befinna sig i en situation som innebär att han eller hon är förhindrad att arbeta. Högsta förvaltningsdomstolen finner mot denna bakgrund att en försäkrad som är arbetslös har rätt till förebyggande sjukpenning om övriga förutsättningar för att ersättning ska lämnas är uppfyllda.”

text: Det avgörande var alltså att den försäkrade var i en sådan situation att hen var förhindrad att förvärvsarbeta (domen, punkten 15). Att den försäkrade, som arbetslös, inte hade något förvärvsarbete som hen var förhindrad att arbeta i saknade betydelse.

text: Även om formuleringen avstå från förvärvsarbete möjligen i något högre utsträckning innefattar ett befintligt förvärvsarbete än förhindrad att förvärvsarbeta anser Försäkringskassan att den som är arbetslös är i en sådan situation att hen ska anses avstå från förvärvsarbete när hen vårdar en svårt sjuk närstående. Vården av den närstående omöjliggör ju förvärvsarbete för den arbetslöse som därför i någon mening måste avstå från förvärvsarbete. En föräldraledig försäkrad, som inte är arbetslös, har ett förvärvsarbete som hen är föräldraledig från och bör därför anses avstå från arbete när hen vårdar en svårt sjuk närstående i stället för att vårda barn. Försäkringskassan anser alltså att arbetslösa och föräldralediga försäkrade kan avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB.

text: Den försäkrade måste göra en inkomstförlust för att anses avstå från

text: förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB

text: Nästa fråga blir då vad som närmare krävs för att en föräldraledig försäkrad eller en försäkrad som är arbetslös ska anses avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB.

text: Högsta förvaltningsdomstolen slog i sitt avgörande

text: RÅ 2009 ref 25

text: fast att rätten till tillfällig föräldrapenning inte förutsätter en inkomstförlust hos den försäkrade. I

text: RÅ 2009 ref 25

text: tillämpades 4 kap. 10 § första stycket i dåvarande lagen (

text: ) om allmän försäkring. Där angavs som rekvisit för tillfällig föräldrapenning att den försäkrade behöver avstå från förvärvsarbete, det vill

text: säga samma krav som för närståendepenningen. I samband med att

text: socialförsäkringsbalken

text: infördes den 1 januari 2011 ändrades bestämmelsens formulering till att tillfällig föräldrapenning kunde beviljas till den som avstår från att utföra förvärvsarbete. Någon ändring i sak tycks dock inte ha varit avsedd.

text: Det finns en avgörande skillnad mellan tillfällig föräldrapenning och närståendepenning när det kommer till inkomstförlust.

text: I förarbetena till bestämmelserna om närståendepenning framhålls bland annat följande: ”Ersättningen enligt förevarande lag är utformad som en ersättning för inkomstbortfall. I paragrafens andra stycke [motsvarar nuvarande

text: 47 kap. 5 §

text: SFB] har därför tagits in en föreskrift om att samma vårdare inte får tillgodoräkna sig ytterligare ersättning om han vårdar flera sjuka under samma tid” (

text: prop. 1987/88:176 s. 116

text: I förarbetena till bestämmelserna om tillfällig föräldrapenning framhålls däremot att något krav på att den försäkrade går miste om arbetsinkomst på grund av vården av barnet inte uppställs (

text: prop. 1973:47 s. 57

text: ). Kammarrätten hänvisade till de senare förarbetena till stöd för sin slutsats att det inte krävdes inkomstförlust hos den som begär tillfällig föräldrapenning. Högsta förvaltningsdomstolen gjorde samma bedömning som kammarrätten.

text: Eftersom förarbetena till bestämmelserna om närståendepenning anger att ersättningen förutsätter inkomstförlust hos den som önskar ta del av den bör, enligt Försäkringskassans mening, ett krav på inkomstförlust ställas även på försäkrade som är arbetslösa eller föräldralediga och som önskar närståendepenning.

text: Närståendepenning kan beviljas till arbetslösa försäkrade som avstår från

text: arbetslöshetsersättning

text: En försäkrad som är arbetslös har rätt till arbetslöshetsersättning enligt de villkor som anges i lagen (

text: ) om arbetslöshetsersättning. Eftersom Försäkringskassan anser att rätten till närståendepenning förutsätter inkomstförlust hos den som är arbetslös krävs det att den arbetslöse till följd av vården av en svårt sjuk närstående går miste om arbetslöshetsersättning.

text: Närståendepenning beviljas, liksom sjukpenning, på fyra nivåer; hel, tre fjärdedels, halv och en fjärdedels ersättning utifrån om den försäkrade har avstått från förvärvsarbete i motsvarande omfattning (

text: 47 kap. 11 §

text: SFB). Det ligger därför nära till hands att koppla omfattningen av närståendepenningen till hur mycket arbetslöshetsersättning som den försäkrade går miste om på grund av vården av den svårt sjuka närstående. Detta låter sig dock inte göras så lätt med tanke på hur regelverken är utformade.

text: Arbetslöshetsersättning beviljas inte som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels ersättning utan i stället som dagpenning som normalt fastställs utifrån sökandens dagsförtjänst och normalarbetstid (25 § andra stycket lagen

text: [1997:238] om arbetslöshetsförsäkring). Det är möjligt att uppbära arbetslöshetsersättning vid deltidsarbetslöshet. Dagpenningen beräknas då enligt en särskild omräkningstabell (9 § förordning [1997:835] om arbetslöshetsförsäkring).

text: Eftersom arbetslöshetsersättningen inte är konstruerad med närståendepenningens fyra nivåer är det inte möjligt med en ordning som innebär att den som har arbetslöshetsersättning ska avstå från denna ersättning med en fjärdedel för att få en fjärdedels närståendepenning etc. För att undvika överkompensation är utgångspunkten därför att den som uppbär arbetslöshetsersättning och ansöker om närståendepenning för att vårda en svårt sjuk närstående helt ska avstå från arbetslöshetsersättningen. Då ska också hel närståendepenning beviljas, under förutsättning att den försäkrade vårdar den svårt sjuke på heltid.

text: En försäkrad kan, som framhållits, ha arbetslöshetsersättning motsvarande dagpenning baserad på deltidsarbete samtidigt som hen arbetar på deltid. Om den försäkrade fortsätter att arbeta på deltid men avstår helt från arbetslöshetsersättningen för att vårda en svårt sjuk närstående bör närståendepenning beviljas i en omfattning som närmast motsvarar den tid hen inte arbetar.

text: Skulle den arbetslöse försäkrade ha ansökt om partiell närståendepenning, exempelvis för att hen inte avser att vårda den svårt sjuka närstående hela dagen, finns inget hinder att bevilja partiell närståendepenning i enlighet med ansökan trots att den försäkrade helt avstått från arbetslöshetsersättningen.

text: Många arbetslösa uppbär aktivitetsstöd, utvecklingsersättning eller etableringsersättning när de deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program. Dessa arbetslösa har rätt att behålla sin ersättning när de vårdar en svårt sjuk närstående (4 kap. 1 § förordning [2017:819] om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser). Närståendepenning blir därför inte aktuell i dessa fall.

text: Den försäkrade måste avstå föräldrapenning med minst en fjärdedel för att

text: kunna beviljas närståendepenning

text: Kravet på inkomstförlust för att få närståendepenning innebär att den som är föräldraledig ska visa att hen skulle ha fått föräldrapenning om hen inte hade vårdat en svårt sjuk närstående. I annat fall har vården av den svårt sjuka närstående inte föranlett någon inkomstförlust hos den föräldralediga personen.

text: Försäkringskassan hanterar i dag en försäkrads ansökan om närståendepenning och föräldrapenning på olika sätt. En ansökan om föräldrapenning görs, som regel, före det att den försäkrade avser att vårda barnet medan en ansökan om närståendepenning görs efter det att den försäkrade har vårdat en svårt sjuk närstående. Närståendepenning lämnas inte i den utsträckning vårdaren för samma tid får föräldrapenningförmåner (47 kap. 17 § punkten 1 SFB).

text: En föräldraledig försäkrad måste återta sin ansökan om föräldrapenning för de dagar då hen avser att vårda den svårt sjuka anhöriga för att närståendepenning ska kunna beviljas. Har väl föräldrapenningen betalats ut för en viss dag kan närståendepenning inte beviljas för denna dag (

text: 47 kap. 17 §

text: SFB).

text: Om det inte finns några dagar med föräldrapenning att ta ut kan en föräldraledig försäkrad inte anses avstå från förvärvsarbete för att vårda en närstående. Har någon ansökan om föräldrapenning inte gjorts finns heller inget avstående från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB.

text: Det saknar betydelse vilken typ av föräldrapenning (sjukpenningnivå, grundnivå eller lägstanivå) som den försäkrade avstår från.

text: Föräldrapenning beviljas som hel, tre fjärdedels, halv, en fjärdedels och en åttondels förmån (

text: 12 kap. 9 §

text: SFB). Närståendepenning beviljas i samma omfattning förutom vad gäller en åttondels förmån (

text: 47 kap. 11 §

text: SFB). Därför måste den försäkrade avstå minst en fjärdedels föräldrapenning för att avstå från förvärvsarbete enligt

text: 47 kap. 3 §

text: SFB.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 47 kap. 3, 11, 14, 15 och 17 §§ SFB

text: 28 kap. 6 §

text: SFB

text: 12 kap. 9 §

text: SFB

text: Prop. 1987/88:176

text: RÅ 2009 ref 25

text: HFD 2019 ref 41

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Det rättsliga ställningstagandet förväntas inte påverka frågor om mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt.

text: Marie Axelsson Beslutande

text: Carl Johan Hardt Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-04-27 Dnr FK 2023/006331 Serienummer 2023:05

text: Prop. 2008/09:200 s. 578

text: och

text: De grundläggande reglerna om processramen finns i

text: 30 §§

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , förkortad FPL. Yrkandet är knutet till och ska avse själva rättsföljden, exempelvis att Försäkringskassans beslut ska upphävas, att den enskilde ska beviljas en viss förmån eller att ersättning ska beviljas med ett visst belopp, se von Essen,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., JUNO version 7D, kommentaren till

text: 29 §

text: FPL. Jfr von Essen a.a. kommentaren till

text: 30 §

text: FPL.

text: Prop. 2008/09:200 s. 578

text: och

text: Prop. 1981/82:88 s. 19

text: samt s. 45 och 46. Jansson m.fl.,

text: Socialförsäkringsbalken

text: m.m., JUNO version 2M, kommentaren till

text: 113 kap. 7 §

text: SFB, jfr även Norström, Förvaltningsförfarandet hos försäkringskassan, 2 uppl., s. 194. HFD har i

text: HFD 2020 ref. 11

text: tagit ställning till om sakfrågan prövats två gånger. I det aktuella fallet hade Försäkringskassan omprövat ett beslut att avvisa en ansökan och gjort en prövning av ansökan i sak i omprövningsbeslutet. HFD bedömde att frågan bara prövats en gång i en sådan situation, och att det nya beslutet i sak inte utgör ett omprövningsbeslut. Beslutet ska i en sådan situation omprövas innan det kan överklagas.

text: Prop. 2008/09:200 s. 550

text: . I propositionen förtydligas det här på följande sätt. Detta ska inte tolkas på så sätt att sökandens begäran i en ansökan inte kan ändras under ärendets

text: handläggning. Många förmåner är till sin natur komplicerade. Det kan därför vara svårt för den enskilde att överblicka konsekvenserna av olika alternativ. På samma sätt som gäller i dag ska Försäkringskassan i sådana fall tillsammans med sökanden ta reda på vilken förmån denne önskar. Denna skyldighet följer av Försäkringskassans utredningsansvar (a.a. s. 550). Jfr

text: HFD 2023 ref. 8

text: p. 17, där HFD konstaterar att Försäkringskassans handläggning pågår fram till dess att ett omprövningsbeslut fattats. Om förutsättningarna för förmånen är uppfyllda vid någon tidpunkt under den period som prövningsramen omfattar kan förmånen beviljas. Frågan om för hur lång tid förmånen kan beviljas får sedan avgöras med utgångspunkt i de specifika regler som gäller för den aktuella förmånen. Se mer i Försäkringskassans vägledning (

text: ) Omprövning och överklagande av Försäkringskassans beslut. Se exempelvis

text: RÅ 2000 ref. 11

text: RÅ 2004 ref. 138

text: RÅ 2010 ref. 17

text: HFD 2011 ref. 63

text: II och

text: HFD 2019 ref. 69

text: p. 16. I sammanhanget bör noteras att olika bestämmelser gäller för bestämning av processramen vid överklagande (29-

text: 30 §

text: FPL) och prövningsramen vid omprövning (

text: 113 kap. 7 §

text: SFB). De olika reglerna medför att olika förutsättningar gäller vid bestämning av ramen för prövningen respektive processen. Ett exempel på det här synsättet är Kammarrätten i Sundsvalls dom i mål nr 51-22.

text:  att sakfrågan bestäms utifrån den prövningsram som gällt i grundärendet  att en ansökan eller begäran från en enskild normalt gäller att rätt till ersättning har uppstått någon gång under Försäkringskassans handläggningstid  att den enskilde kan hänvisa till ny utredning eller nya omständigheter men inte begära något annat än i grundärendet.

text: Samma bedömning har gjorts av Kammarrätten i Sundsvall i mål nr 423-16. Jfr

text: SOU 2018:5 s. 300

text: och s. 229-231,

text: SOU 2001:47 s. 175

text: och

text: och

text: prop. 1981/82:88 s. 19

text: f.

text: 113 kap. 10 §

text: SFB.

title: Omprövning enligt 113 kap. 7 § SFB – vad är prövningsramen och vad händer med grundbeslutet när omprövningsbeslutet är fattat?

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Följande gäller vid omprövning enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB:

text: Prövningsramens omfattning Prövningsramen omfattar rätten till ersättning från den tidigaste tidpunkten som ansökan gäller till tidpunkten när omprövningsbeslutet fattas. Försäkringskassan ska ta ställning till om villkoren för rätt till ersättning är uppfyllda vid någon tidpunkt inom prövningsramen.

text: Vid dagersättningar omfattar prövningsramen rätten till ersättning under den tid som grundärendet gäller. Prövningsramen omfattar alltså normalt en bestämd period eller specifika dagar.

text: Vid ärenden som Försäkringskassan inleder på eget initiativ, som återkrav och indragning eller nedsättning av en förmån, omfattar prövningsramen rätten till ersättning under de dagar eller den tid som Försäkringskassan har prövat i grundbeslutet.

text: En ny fullständig prövning av sakfrågan Vid omprövningen ska Försäkringskassan göra en ny fullständig prövning av sakfrågan. Försäkringskassan ska då beakta nya omständigheter och ny utredning som kommit fram i begäran om omprövning eller under handläggningen av omprövningsärendet. Nya yrkanden, som innebär att sakfrågan blir en annan, får däremot inte prövas.

text: Vad händer med grundbeslutet efter omprövningen? Ett omprövningsbeslut ersätter grundbeslutet, vilket innebär att grundbeslutet upphör att gälla.

text: Bakgrund

text: Lagtext

text: 113 kap. 7 § socialförsäkringsbalken

text: (förkortad SFB) Försäkringskassan och Pensionsmyndigheten ska ompröva ett beslut som har fattats av respektive myndighet om det skriftligen begärs av en enskild som beslutet angår och beslutet inte har meddelats med stöd av 3 §.

text: Ett avvisningsbeslut som grundas på att en begäran om omprövning eller ett överklagande kommit in för sent får inte omprövas. Inte heller får omprövning avse en fråga som har avgjorts - efter omprövning, eller - av domstol.

text: Bestämmelser om begäran om omprövning genom Internet finns i 111 kap. 4-7 §§.

text: 113 kap. 8 §

text: SFB Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel.

text: Varför behövs ett rättsligt ställningstagande? Av förarbetena framgår att en omprövning är en ny fullständig prövning av sakfrågan. Men något klart svar på vad det här betyder finns varken i förarbetena eller i praxis. Det finns därför ett behov att tydliggöra vad en omprövning enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB omfattar.

text: Det finns inte heller något klart svar på frågan om vad som händer med grundbeslutet när omprövningsbeslutet är fattat. Därför behövs ett tydliggörande även i den frågan.

text: Definitioner När Försäkringskassan fattar ett beslut i ett ärende om en förmån och prövar en sakfråga för första gången kallas beslutet för grundbeslut. Det beslut som Försäkringskassan fattar med stöd av

text: 113 kap. 7 §

text: SFB efter en begäran om omprövning kallas för omprövningsbeslut. På motsvarande sätt kallas det ärende där en sakfråga prövas första gången för grundärende, medan handläggningen enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB sker i ett omprövningsärende.

text: Begreppet sakfrågan avser det som ska prövas vid en omprövning enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB. Med begreppet prövningsramen menas i sin tur den yttre gränsen för sakfrågan, det vill säga gränsen för vad Försäkringskassan får pröva i ett omprövningsärende. En ny prövning av sakfrågan får inte gå utöver den prövningsram som gäller för det beslut som ska omprövas.

text: I texten används också begreppet processram. Begreppet avser omfattningen av en förvaltningsdomstols prövning när ett beslut överklagats, det vill säga ramen för vad domstolen får pröva.

text: Slutligen finns begreppen yrkande, omständighet och utredning i texten. Med yrkande avses det som den enskilde har begärt, exempelvis i en ansökan eller i en begäran om omprövning. Med omständighet menas ett faktiskt förhållande, det vill säga hur något är i verkligheten. Begreppet utredning används som samlingsbegrepp för uppgifter och underlag i ett ärende.

text: Överväganden

text: Vad betyder en ny fullständig prövning av sakfrågan? Enligt förarbetena innebär en begäran om omprövning att Försäkringskassan ska göra en ny fullständig prövning av sakfrågan. Detta medför att Försäkringskassan, efter omprövningsbeslutet, har prövat sakfrågan två gånger. Syftet med bestämmelsen är bland annat att tyngdpunkten i ärendehanteringen ska ligga hos Försäkringskassan.

text: Av förarbetena framgår också att Försäkringskassan vid en omprövning kan ändra sitt beslut även om ändringen innebär att den enskilde inte får fullt bifall till sitt yrkande. Den enda begränsningen är att beslutet inte får bli till nackdel för den enskilde. Detta betyder att grundbeslutet kan ändras antingen helt, delvis eller inte alls. I litteraturen anges att en fullständig prövning ska göras även om den enskilde inte har åberopat några nya omständigheter. Det kan också bli aktuellt att hämta in ny utredning.

text: Som nämnts tidigare framgår det av förarbetena att omprövningen ska vara en ny prövning av samma sakfråga som prövats i grundbeslutet. Sakfrågan bestäms i sin tur utifrån den prövningsram som gällt vid grundärendet. I förarbetena beskrivs prövningsramen i grundärendet. Enligt beskrivningen är sökandens begäran den yttre ram inom vilken handläggningen av ett ansökningsärende ska hållas. En konsekvens av detta synsätt blir att Försäkringskassan inte kan gå utöver vad sökanden begär i ett ärende som initierats på detta sätt.

text: Vid stadigvarande ersättningar När det gäller ersättningar som lämnas stadigvarande eller under en längre tid omfattar en ansökan normalt inte enbart ersättning från och med den tidpunkt som angetts i ansökan, utan även från och med någon senare tidpunkt under den tid som handläggningen av ärendet pågår. Om den enskilde inte har angett något annat, måste en begäran om omprövning alltså anses gälla att rätt till ersättning kan ha uppstått någon gång under Försäkringskassans handläggningstid. Det vill säga under den tid som löper till dess att Försäkringskassan har gjort den slutliga prövningen av ärendet.

text: När den enskilde har begärt omprövning, är det vid tidpunkten för omprövningsbeslutet som den slutliga prövningen görs. Begäran gäller alltså att rätt till ersättning har uppstått någon gång under handläggningstiden till och med tidpunkten för omprövningsbeslutet. Försäkringskassan ska då ta ställning till om villkoren för rätten till ersättning är eller har varit uppfyllda vid någon tidpunkt från och med den tid som ansökan omfattar till och med tidpunkten för omprövningsbeslutet. Med andra ord omfattar prövningsramen vid omprövning hela den här perioden.

text: Ett sådant synsätt stämmer överens med processramen i förvaltningsdomstolarna, där det är vanligt att domstolen prövar rätten till ersättning vid tidpunkten för det överklagade beslutet, det vill säga vid tidpunkten för omprövningsbeslutet.

text: Vid dagersättningar Vid dagersättningar blir utgångspunkten delvis en annan. Den yttre ramen är, precis som vid stadigvarande förmåner och förmåner för längre tid, vad den enskilde begärt i grundärendet. En ansökan om en dagersättning omfattar dock normalt en bestämd period eller bestämda dagar. Det innebär att prövningsramen normalt omfattar en bestämd period eller specifika dagar. Vid dagersättningar omfattar prövningsramen vid omprövning därför den tid som grundärendet avser.

text: Vid ärenden som Försäkringskassan inleder på eget initiativ Det finns vissa typer av ärenden som Försäkringskassan inleder på eget initiativ. Exempel är ärenden om återkrav samt indragning eller nedsättning av

text: en beviljad förmån. Eftersom sådana ärenden inte inleds genom en begäran av den enskilde, avgörs prövningsramen vid omprövningen av vad Försäkringskassan har prövat i grundbeslutet.

text: Två exempel kan illustrera detta. Vid omprövning av ett återkravsbeslut som gäller en dagersättning bestäms prövningsramen av de dagar som preciseras i grundbeslutet. Vid återkrav av stadigvarande förmåner och förmåner för längre perioder omfattar prövningsramen hela den period som grundbeslutet gäller.

text: En ny fullständig prövning – hur hanteras nya omständigheter och yrkanden? Sakfrågan bestäms som sagt av vad den enskilde har begärt i grundärendet. Så länge den enskilde inte begär något annat än i grundärendet, kan hen lämna in ny utredning eller hänvisa till nya omständigheter i begäran om omprövning eller under handläggningen av omprövningsärendet. Försäkringskassan ska då ta ställning till de nya omständigheterna eller den nya utredningen vid omprövningen.

text: Den enskilde kan också begränsa sin tidigare begäran genom att ändra sitt anspråk, till exempel från halv till en fjärdedels ersättning. Däremot får den enskilde inte begära något annat än i grundärendet, exempelvis ersättning för en annan period. Nya yrkanden, som innebär att sakfrågan blir en annan, kan alltså inte prövas vid omprövningen.

text: Vid andra typer av ärenden – avgränsningar I det här rättsliga ställningstagandet slås de grundläggande principerna fast för de typer av ärenden som behandlats i den här texten. Det finns vissa slags ärenden som inte hör till någon av de här ärendetyperna. Det kan till exempel röra sig om vissa ärenden enligt lagen (

text: ) om statligt tandvårdsstöd och ärenden om utbetalning av assistansersättning. Det är inte möjligt att göra ett enhetligt rättsligt ställningstagande som kan gälla för alla dessa fall.

text: Frågan om prövningsramen vid omprövning i sådana ärenden behöver istället avgöras utifrån vad prövningen i grundärendet gäller. De principer som beskrivits i det här ställningstagandet bör också vara av ledning vid bedömningen, det vill säga

text: Det kan dock i dessa fall finnas andra rättsliga aspekter att ta hänsyn till när prövningsramen bestäms. Då kan det vara nödvändigt att bestämma prövningsramen på ett annat sätt än vad som anges i det är ställningstagandet.

text: Stöd kring hur prövningsramen ska bestämmas i olika typer av ärenden finns i Försäkringskassans vägledning (

text: Vad händer med grundbeslutet när omprövningsbeslutet är fattat? När omprövningsbeslutet är fattat så ersätter det grundbeslutet, och grundbeslutet upphör att gälla. Det beror på att omprövningen är en ny fullständig prövning av sakfrågan och att omprövningen är förutsättningslös. Det betyder att Försäkringskassan varken är bunden till bedömningen eller motiveringen i grundbeslutet, och att den enskildes begäran kan bifallas helt eller delvis. Att omprövningsbeslutet ersätter grundbeslutet stämmer också väl överens med att överklaganderätten är knuten till omprövningsbeslutet och inte till grundbeslutet.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 113 kap. 7, 8 och 10 §§ SFB

text: Prop. 1981/82:88

text: om åtgärder för att förbättra försäkringsdomstolarnas arbetsläge m.m.

text: Prop. 2008/09:200

text: Socialförsäkringsbalk

text: SOU 2001:47

text: En handläggningslag – förfarandet hos försäkringskassorna

text: SOU 2018:5

text: Vissa processuella frågor på socialförsäkringsområdet

text: RÅ 2000 ref. 11

text: RÅ 2004 ref. 138

text: RÅ 2010 ref. 17

text: HFD 2011 ref. 63

text: HFD 2019 ref. 89

text: HFD 2020 ref. 11

text: HFD 2023 ref. 8

text: Jansson m.fl.,

text: Socialförsäkringsbalken

text: m.m., JUNO version 2M Norström, Förvaltningsförfarandet hos försäkringskassan, 2 uppl. von Essen,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., JUNO version 8

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Emil Åstrand-Melin och Linda Bauer Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-05-17 Dnr 2023/008837 Serienummer 2023:06

text: Övriga förutsättningar som krävs för förmånen ska också vara uppfyllda, som exempelvis att det finns ett samband mellan funktionsnedsättningen och behovet av förlängda studier, men dessa delar behandlas inte i det här rättsliga ställningstagandet.

text: Studier i svenskt teckenspråk och svensk språkskrift är exempel på sådan utbildning som kan ge rätt till ersättning. Studierna kan dock bara ge rätt till ersättning i den utsträckning som utbildningen är nödvändig för att den försäkrade ska kunna uppnå kompetens motsvarande gymnasienivå, utifrån den försäkrades individuella behov. (Se Kammarrätten i Sundsvalls avgörande den 4 september 2013 i mål nr 1461-12)

title: Innebörden av begreppet skolgång inom aktivitetsersättning vid förlängd skolgång

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Begreppet skolgång i

text: 33 kap.

text: och

text: 20 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska avse all den utbildning som är nödvändig för att den försäkrade ska kunna uppnå kompetens motsvarande gymnasienivå, oavsett i vilken skolform kompetensen inhämtas.

text: Bakgrund och överväganden

text: En av förutsättningarna för att aktivitetsersättning vid förlängd skolgång ska kunna lämnas är att de studier som den försäkrade bedriver är sådana som kan ge rätt till ersättning. Av lagtexten framgår följande.

text: 33 kap. 8 §

text: SFB

text: En försäkrad som på grund av funktionshinder ännu inte har avslutat sin skolgång på grundskolenivå och gymnasial nivå vid ingången av juli det år då han eller hon fyller 19 år har rätt till aktivitetsersättning.

text: 33 kap. 20 §

text: SFB

text: En funktionshindrad som avses i 8 § har rätt till aktivitetsersättning under den tid som skolgången varar.

text: Det framgår inte av 33 kap. 8 och 20 §§ SFB vad som avses med begreppet skolgång. För att Försäkringskassan ska kunna bedöma vilken skolgång som kan ge rätt till aktivitetsersättning vid förlängd skolgång behövs därför ett förtydligande av begreppet.

text: Begreppet ”grundläggande utbildning”, som används i förarbetena, har en central betydelse i fråga om vilka typer av studier som kan ge rätt till ersättning. Detta utifrån att aktivitetsersättning vid förlängd skolgång syftar till att personer med funktionsnedsättning ska ges möjlighet att skaffa sig en sådan grundläggande utbildning som är en förutsättning att kunna komma in på arbetsmarknaden (

text: prop. 2000/01:96 s. 82

text: ). I förarbetena har begreppet knutits till särskilt uppräknade skolformer såsom grundskola och gymnasieskola (

text: prop. 2000/01:96 s. 84

text: ). Uppräkningen bedöms dock inte som uttömmande eftersom lagstiftaren har betonat att aktivitetsersättning kan lämnas för kunskaps-

text: inhämtande oavsett i vilken skolform som detta görs (

text: prop. 2000/01:96 s. 83

text: och

text: ). Däremot betonar lagstiftaren att det ska vara fråga om inhämtande av grundläggande kunskaper till och med gymnasienivå för att aktivitetsersättning vid förlängd skolgång ska komma i fråga (

text: prop. 2000/01:96 s. 83

text: ). Det är därmed endast utbildning upp till och med gymnasienivå som kan ge rätt till ersättning. Så länge utbildningen är på högst gymnasienivå kan den dock genomföras i vilken skolform som helst.

text: Aktivitetsersättning vid förlängd skolgång är tänkt att vara ett försörjningsstöd under den förlängda studietid som kan uppkomma till följd av funktionsnedsättningen (

text: prop. 2000/01:96 s. 84

text: ). Ersättningen ska endast lämnas under den tid som den försäkrade behöver för att kunna avsluta sin skolgång på grundskole- eller gymnasienivå (

text: prop. 2000/01:96

text: s.182). Enbart utbildning som är nödvändig för att sådan kompetens ska kunna inhämtas ger därmed rätt till ersättning.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 33 kap. 8 och 20 §§ SFB

text: Prop. 2000/01:96

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Ulrica Svedell Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-09-06 Dnr 2023/019214 Serienummer 2023:08

text: När en familjemedlem ansöker om föräldrapenning från Sverige utan att själv vara försäkrad här kallas det för härledd rätt.

title: Familjemedlem som inte omfattas av svensk socialförsäkring kan ha rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: I ärenden där en familjemedlem är självständigt försäkrad i ett annat EU/EESland och inte omfattas av svensk socialförsäkring gäller följande:

text: • Familjemedlemmen kan beviljas föräldrapenning från Sverige när samtliga övriga villkor för att bevilja förmånen är uppfyllda.

text: • Försäkringskassan ska i första hand bevilja familjeförmåner till den som omfattas av svensk lagstiftning.

text: • När rätten till föräldrapenning grundar sig på härledd rätt kan Försäkringskassan inte begränsa rätten till föräldrapenning så att den endast omfattar föräldrapenning på grundnivå eller lägstanivå.

text: • Om föräldrarna har rätt till föräldrapenning för samma period och samma barn enligt flera medlemsländers lagstiftning ska prioritetsreglerna i artikel 68 i förordning 883/2004 tillämpas.

text: Ett rättsligt ställningstagande behövs

text: I

text: HFD 2019 ref. 5

text: klargör Högsta förvaltningsdomstolen att den svenska föräldrapenningen ska anses vara en familjeförmån. Därmed ska föräldrapenning samordnas som en familjeförmån enligt förordning 883/2004. Ett av syftena med detta rättsliga ställningstagande är att klargöra vissa konsekvenser av detta.

text: Av EU-domstolens dom meddelad den 18 september i

text: mål C-32/18

text: framgår att en familjemedlem som inte är försäkrad i Sverige kan ha rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå från Sverige. Ett annat syfte med detta rättsliga ställningstagande är att klargöra vilka förutsättningar som gäller för att hen ska ha det.

text: Bakgrund

text: Tidigare klassificerades den svenska föräldrapenningen som en förmån vid moderskap och likvärdiga förmåner vid faderskap. I

text: HFD 2019 ref. 5

text: klargjorde dock Högsta förvaltningsdomstolen att den svenska föräldrapenningen ska

text: anses vara en familjeförmån. Detta framgår numera också av Sveriges lagstiftningsförteckning enligt artikel 9 i förordning 883/2004.

text: Syftet med familjeförmåner är att ett barn ska ha rätt till samtliga förmåner från varje behörigt medlemsland som om barnet vore bosatt och försäkrat där. Det innebär att om föräldrarna arbetar i två olika medlemsländer så har barnet rätt till familjeförmåner från båda länderna, under förutsättning att föräldrarna uppfyller de nationella villkoren för förmånerna.

text: Att föräldrapenning är en familjeförmån innebär att den ska samordnas enligt kapitel 8 i förordning 883/2004.

text: Enligt artikel 67 i förordning 883/2004 ska personer ha rätt till familjeförmåner enligt lagstiftningen i det behöriga medlemslandet även för sina familjemedlemmar som är bosatta i ett annat medlemsland som om de vore bosatta i det förra medlemslandet.

text: Artikel 68 i förordning 883/2004 handlar om prioritetsregler vid sammanträffande rätt. Där anges följande.

text: 1. Om rätt till förmåner under samma period och för samma familjemedlemmar föreligger enligt flera medlemsstaters lagstiftning skall följande prioritetsregler tillämpas:

text: a) I de fall då flera medlemsstater är skyldiga att utge förmåner på olika grunder skall prioritetsordningen vara följande: i första hand rättigheter som förvärvats på grund av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare, därefter rättigheter som förvärvats på grund av uttag av pension och slutligen rättigheter som förvärvats på grund av bosättning.

text: b) I de fall då flera medlemsstater är skyldiga att utge förmåner på samma grunder skall prioritetsordningen fastställas enligt följande tilläggskriterier:

text: i) Om det gäller rättigheter som förvärvats på grund av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare: barnens bostadsort, förutsatt att sådan verksamhet föreligger där, och i andra hand – i förekommande fall – det högsta belopp av förmånerna som föreskrivs i berörda lagstiftningar. I det sistnämnda fallet skall kostnaden för förmåner fördelas efter kriterier som fastställs i tillämpningsförordningen.

text: ii) Om det gäller rättigheter som förvärvats på grund av uttag av pension: barnens bostadsort, förutsatt att en pension skall utges enligt dess lagstiftning, och i andra hand – i förekommande fall – den längsta försäkringsperioden eller bosättningsperioden som fullgjorts i enlighet med berörda lagstiftningar.

text: iii) Om det gäller rättigheter som förvärvats på grund av bosättning: barnens bostadsort.

text: Det land som kommer först i prioritetsordningen kallas primärland medan det andra kallas sekundärland.

text: EU-domstolens dom i

text: mål C-32/18

text: om familjeförmåner innebär att en familjemedlem som inte är försäkrad i Sverige ändå kan ha rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå från Sverige. Målet gällde två makar som

text: var bosatta i Tyskland med sina två barn. En av föräldrarna var anställd i Tyskland och den andra föräldern var anställd i Österrike. När föräldern som var anställd i Österrike var föräldraledig fick hen bl.a. föräldrabidrag från Tyskland. Den behöriga institutionen i Österrike betalade dessutom ut en kompletterande ersättning (tilläggsbelopp) i form av vårdnadsbidrag som baserades på hens inkomst från arbetet i Österrike. När föräldern som var anställd i Tyskland var föräldraledig fick hen föräldrabidrag från Tyskland men väckte talan vid domstol i Österrike och begärde kompletterande ersättning (tilläggsbelopp) från Österrike. Domstolen ogillade hens talan och målet överklagades upp till Högsta domstolen i Österrike, som begärde ett förhandsavgörande från EU-domstolen.

text: EU-domstolen uttalade följande i sin dom:

text: Artikel 60.1 andra meningen i förordning nr 987/2009 ska tolkas så att den skyldighet som ställs upp där är tillämplig både när förmånerna beviljas enligt den lagstiftning som har företräde enligt artikel 68.1 b i) i förordning nr 883/2004 och när dessa förmåner beviljas enligt en eller flera andra lagstiftningar.

text: EU-domstolen uttalade också att när en ansökan om familjeförmåner görs hos den behöriga institutionen, ska situationen för hela familjen beaktas vid tillämpningen av artikel 67 och 68 i förordning nr 883/2004 som om alla de berörda personerna omfattades av lagstiftningen i det berörda medlemslandet och var bosatta där. Detta gäller i synnerhet när det handlar om en persons rätt att ansöka om sådana förmåner. Föräldrarna till barnet som familjeförmånerna begärs för omfattas av begreppet ”berörda personer” och de har därför rätt att begära dessa förmåner. Det medför att rätten till familjeförmåner kan tillkomma en person som inte är bosatt i det land som ska betala ut dessa förmåner när samtliga övriga villkor i nationell rätt för att bevilja förmånerna är uppfyllda. Eftersom uttrycket ”lagstiftningen i den berörda medlemsstaten” i artikel 60 i förordning nr 987/2009 inte innehåller någon begränsning vad gäller det berörda medlemslandet, ska denna artikel tolkas så att den är tillämplig både när förmånen beviljas enligt den lagstiftning som anses ha företräde, och när förmånen betalas ut i form av ett tilläggsbelopp enligt lagstiftningen i sekundärlandet.

text: EU-domstolen konstaterade också att tillämpningen av artikel 60 i förordning nr 987/2009, liksom utbetalningen av det tilläggsbelopp som ska betalas ut, inte förutsätter att förmånsmottagaren befinner sig i en gränsöverskridande faktor. Artikel 67 i förordning nr 883/2004 är tillämplig på den situation som den förälder som var anställd i Österrike befann sig i. När så är fallet, har även en arbetstagares make eller maka rätt att åberopa artikel 67. I de fall det finns ett krav på att personen ska ha arbetat i det behöriga medlemslandet (såsom föreskrivs i den österrikiska lagstiftningen) ska detta villkor anses vara uppfyllt när personen har arbetat i ett annat medlemsland.

text: Överväganden

text: Artikel 67 och familjemedlemmars rätt till föräldrapenning

text: En familjemedlem kan ha rätt till föräldrapenning från Sverige om hen är självständigt försäkrad i ett annat medlemsland. Det gäller under förutsättning att familjemedlemmen uppfyller de svenska nationella villkoren för föräldrapenning.

text: I första hand ska Försäkringskassan bevilja familjeförmåner till den förälder som omfattas av svensk lagstiftning. Men om den föräldern inte tar ut föräldrapenning kan den andra föräldern beviljas föräldrapenning trots att hen omfattas av ett annat medlemslands lagstiftning. Det handlar om de fall när den förälder som arbetar i Sverige inte uppfyller de nationella villkoren för föräldrapenning men familjemedlemmen gör det. Det kan till exempel vara att den som arbetar i Sverige inte vårdar barnet och av den anledningen inte har rätt till föräldrapenning.

text: Vad gäller nivån på ersättning så följer av EU-domstolens dom i

text: mål C-32/18

text: att en familjemedlem kan ha rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå från Sverige, trots att personen inte omfattas av svensk lagstiftning eller är försäkrad här, när samtliga övriga villkor för att bevilja förmånen är uppfyllda. Föräldrapenningen ska då beräknas utifrån den inkomst som familjemedlemmen har haft i det medlemsland där hen har arbetat. Detta gäller oavsett om Sverige är ansvarig för att betala fullt belopp eller tilläggsbelopp.

text: När ska artikel 68 tillämpas i förhållande till föräldrapenning?

text: Enligt Försäkringskassans uppfattning blir prioritetsregeln i artikel 68 aktuell att tillämpa när rätt till föräldrapenning finns för samma period och samma barn enligt flera medlemsländers lagstiftning.

text: Föräldrapenning kan tas ut för längre sammanhängande perioder, enstaka dagar eller del av dagar. Rätten till föräldrapenning beror på om föräldern uppfyller villkoren för just den aktuella tiden som ansökan gäller.

text: Föräldrapenning ska därför samordnas endast för den tid då föräldrarna ansökt om föräldrapenning för samma barn och tid enligt flera medlemsländers lagstiftning med stöd av artikel 68 i förordning 883/2004. Artikel 68 innebär att beloppen för föräldrapenningförmånerna i de olika medlemsländerna ska räknas av för den tid då det finns en sammanträffande rätt. Det är då viktigt att Försäkringskassan inte samtidigt räknar av dagarna som tas ut i det andra medlemslandet. Endast dagarna som tagits ut i Sverige ska räknas av från de totala 480 föräldrapenningdagarna.

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Detta rättsliga ställningstagande påverkar föräldrars möjligheter att vara hemma med sina barn. Föräldrapenning syftar till att möjliggöra för föräldrar att kombinera ett arbetsliv med familjeliv. Med hjälp av detta ställningstagande klargörs att föräldrar som utnyttjar den fria rörligheten inom EU under vissa

text: förutsättningar har rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå. Detta bör därför påverka rätten till ett privatliv på ett positivt sätt.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Artikel 60.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009

text: om tillämpningsbestämmelser till förordning

text: (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen Skäl 34, samt

text: artikel 1

text: z, 3.1, 67 och 68 i förordning

text: (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen EU-domstolens dom i

text: mål C-32/18

text: HFD 2019 ref. 5

text: Marie Axelsson Beslutsfattare Julia Fallenius Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning

text: Beslutsdatum Vår beteckning

text: Beslutsdatum Vår beteckning

title: Familjeförmåner enligt förordning 883/2004 ska bara anses sammanträffa om de är av samma slag

text: 2023-09-06 Dnr 2023/019254

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Sverige har två slag av familjeförmåner:

text: • Klassiska familjeförmåner som barnbidrag och del av bostadsbidrag och studiehjälp.

text: • Föräldrapenning.

text: När Sverige har prioritet ska Försäkringskassan i kontakt med det andra medlemslandet uppge aktuellt belopp för respektive slag av familjeförmåner som familjen har rätt till från Sverige.

text: När Sverige ska betala tilläggsbelopp ska Försäkringskassan, utifrån uppgifterna från det andra medlemslandet, räkna av de svenska förmånerna mot respektive slag av familjeförmån som det andra landet betalar ut.

text: Ett rättsligt ställningstagande behövs

text: EU-domstolens dom som meddelades den 8 maj 2014 i

text: mål C-347/12

text: (nedan kallad Wiering-domen) klargör att familjeförmåner bara ska anses sammanträffa när de är av samma slag.

text: Detta rättsliga ställningstagande behövs för att klargöra att Sverige har två olika slag av familjeförmåner.

text: Bakgrund

text: I Wiering-domen var bakgrunden följande.

text: Paret Wiering bodde tillsammans i Tyskland med sina barn. Makan var anställd i Tyskland och maken i Luxemburg. I Luxemburg avslogs ansökan om kompletterande tilläggsbelopp från maken. Motivet var att de tyska familjeförmånerna som makarna fick (Elterngeld och Kindergeld), översteg beloppet som maken skulle haft rätt till om Luxemburg hade haft prioritet. Makarna ifrågasatte beräkningen eftersom den innebar att Kindergeld och Elterngeld lades samman trots förmånernas olika karaktär. Domstolen i Luxemburg hänsköt målet till EU-domstolen och frågade om beräkningen av tilläggsbelopp ska göras på så sätt att olika typer av familjeförmåner ska räknas ihop eller om man ska skilja på dem beroende på vilken slag de tillhör.

text: EU-domstolen kom fram till att familjeförmåner bara kan anses sammanträffa när de är av samma slag. För att bestämmelserna om familjeförmåner inte ska hindra den fria rörligheten ska därför bara förmåner av samma slag räknas av mot varandra. EU-domstolen introducerade ett fyranivås-test för att avgöra om en förmån är av samma slag (det så kallade Wiering-testet). Oavsett vilka villkor en förmån har enligt nationell lagstiftning, ska förmånen anses vara av samma slag om:

text: 2023-09-06 Dnr 2023/019254

text: 1. de har samma ändamål 2. de har samma syfte 3. de grunder de beräknas utifrån är desamma 4. de villkor som förmånerna beviljades på är desamma.

text: EU-domstolen menade att de två senare kriterierna ska bedömas mindre strängt, med tanke på att det finns stora skillnader mellan de olika nationella sociala trygghetssystemen. Om det krävdes att förmånerna är identiska skulle bestämmelsen i praktiken aldrig kunna tillämpas.

text: Domen innebär sammanfattningsvis att de två förmånerna Elterngeld och Kidergeld som makan fick enligt tysk lagstiftning var så pass olika att förmånerna skulle räknas som olika slag: det ena, med så kallade klassiska familjeförmåner med bidrag, och det andra med föräldraförmåner som föräldrar får för att ta hand om barn. Det innebar att förmånen från Luxemburg bara skulle räknas av mot de klassiska familjeförmånerna, och därför skulle Luxemburg betala ett tilläggsbelopp.

text: Överväganden

text: EU-domstolens Wieringdom innebär att bara förmåner som är av samma slag ska räknas av mot varandra. Samordningen av familjeförmåner mellan medlemsländer har till syfte att familjer inte ska dubbelkompenseras, men samtidigt skiljer sig familjeförmånerna åt länderna emellan. Eftersom den svenska föräldrapenningen är en familjeförmån har Sverige två slag av familjeförmåner: klassiska familjeförmåner (barnbidrag samt del av bostadsbidraget och studiehjälp) och en med familjepenningförmåner (föräldrapenning).

text: Vissa länder utgår från Wiering-domen och har två slag av familjeförmåner, medan andra länder har fler än två slag. Hur många slag av familjeförmåner det andra landet har kan Försäkringskassan inte påverka, utan det viktiga är att Försäkringskassan räknar av de svenska förmånerna mot rätt slag som det andra landet betalar ut.

text: När Sverige har prioritet och ska betala ut fullt belopp, ska Försäkringskassan i kontakt med det andra landet uppge aktuellt belopp för de två slagen av familjeförmåner som familjen har rätt till från Sverige.

text: När Sverige ska betala ett tilläggsbelopp ska Försäkringskassan utifrån uppgifterna från det andra landet räkna av de svenska slagen av förmåner mot respektive slag av förmåner från det andra landet. Som utgångspunkt ska Försäkringskassan alltid följa det andra landets svar, men här gäller som vanligt att Försäkringskassan har ett utredningsansvar. Skulle det finnas omständigheter i ärendet som tyder på att svaret från det andra landet är felaktigt eller gör att vi misstänker att vi inte kan besluta på ett korrekt sätt, kan vi alltså behöva hämta kompletterande information från det andra landet.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Artikel

text: och

text: i förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen

text: 2023-09-06 Dnr 2023/019254

text: EU-domstolens dom i

text: mål C-347/12

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Julia Fallenius Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2023-09-20 Dnr 2023/026327 Serienummer 2023:10

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen 2 Fuchs, Cornelissen, EU Social Security Law, A commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009 s. 55, C.H.BECK, Hart, Nomos, 2015

title: Arbete som anställd enligt förordning 883/2004 och socialförsäkringsbalken

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Det krävs att anställningsförhållande föreligger för att en person ska anses arbeta som anställd i Sverige enligt artikel 11.3.a i förordning 883/2004 .

text: Arbete som anställd enligt artikel 1 a i förordning 883/2004 ska definieras som den som bedriver förvärvsarbete i verksamhet här i landet enligt

text: 6 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: En person som inte har ett fortlöpande anställningsförhållande eller som är tjänstledig utan lön, även om personen omfattas av efterskyddstid eller SGIskyddad tid, anses inte arbeta som anställd, såvida inte personen erhåller en kontantförmån enligt artikel 11.2 i förordning 883/2004.

text: Bakgrund och överväganden Bakgrund

text: EU-rättslig reglering och praxis

text: Enligt artikel 11.3.a i förordning 883/2004 ska en person som arbetar som anställd i ett medlemsland omfattas av lagstiftningen i det landet. I artikel 1 a i samma förordning definieras arbete som anställd som ”en verksamhet eller en likvärdig situation som betraktas som sådan vid tillämpningen av lagstiftningen om social trygghet i det medlemsland där denna verksamhet utövas eller denna situation råder”. Begreppet ”likvärdig situation” kan innefatta alla aktiviteter eller likvärdiga situationer som behandlas som arbete som anställd eller egenföretagare och kan gälla alla möjliga uppdrag i form av exempelvis kommersiella och konstnärliga uppdrag liksom utbildningsuppdrag . Det är nationell lagstiftning som avgör vem som ska anses arbeta som anställd. Förordningen utvidgar dock begreppet arbete som anställd genom att även den som erhåller en kontantförmån med anledning av arbete ska anses arbeta som anställd (artikel 11.2 i förordning 883/2004). Den som inte omfattas av artikel 11.3.a i förordning 883/2004 kan omfattas av bosättningsmedlemslandets lagstiftning enligt artikel 11.3.e i samma förordning.

text: EU-domstolen har uppgett att artikel 11.3.e i förordning 883/2004 har karaktären av uppsamlingsregel som kan tillämpas på samtliga personer som befinner sig i en situation som inte regleras specifikt i andra bestämmelser i

text: nämnda förordning (

text: QY punkt 39 och

text: Inspecteur vande Belastingdienst punkt 31). Gränsdragningen mellan artikel 11.3.a och 11.3 e i förordning 883/2004 har skapat särskilda problem för de som tillfälligt upphör att vara yrkesverksamma och som inte heller erhåller en kontantförmån enligt 11.2 i samma förordning.

text: I målet

text: X och Y slog EU-domstolen fast att förekomsten av ett anställningsförhållande är avgörande för att en person ska kunna omfattas av artikel 11.3.a i förordning 883/2004. Hur arbetet konkret utförs, såsom att arbetet utförs på deltid eller endast tillfälligt liksom att de konkreta skyldigheter som följer av anställningsförhållandet suspenderas, saknar relevans eftersom det inte påverkar den omständigheten att det föreligger ett fortlöpande anställningsförhållande (jfr

text: Franzen).

text: gällde personer som hade bemanningsuppdrag men som inte befann sig i ett anställningsförhållande under perioderna däremellan eller var i en situation likvärdig med arbete. Personerna kunde därför inte anses omfattas av artikel 11.3.a i förordning 883/2004. EU-domstolen menade att ett anställningsförhållande saknade betydelse endast för det undantagsfall som avses i artikel 11.2 i förordningen.

text: SFB och svensk praxis

text: I

text: 6 kap. 2 §

text: SFB anges att vid tillämpning av bestämmelserna i

text: socialförsäkringsbalken

text: avses med arbete i Sverige, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet. Det handlar om lönearbete eller yrkesarbete och det krävs någon form av ersättning för arbetet. Den som har ett förvärvsarbete arbetar inte alltid, utan kan exempelvis ha betald semester eller semesterlön för timanställda. Enligt

text: 6 kap. 8 § andra stycket

text: 12 §

text: SFB kan en person omfattas av den arbetsbaserade försäkringen även när arbete inte bedrivs, såsom under efterskyddstid eller SGI-skyddad tid.

text: Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) har i ett avgörande från 2017 tolkat bestämmelserna om tillämplig lagstiftning i förordning 883/2004 i förhållande till SFB:s regler om efterskyddstid (

text: HFD 2017 ref. 44

text: ). Avgörandet gällde personer som inte längre var anställda i Sverige och hade flyttat till ett annat medlemsland. Frågan var om det faktum att de fortfarande omfattades av efterskyddstid enligt SFB gjorde att de skulle stå kvar i svensk lagstiftning enligt artikel 11.3.a i förordning 883/004. HFD påpekade att reglerna om tillämplig lagstiftning, som är bindande för medlemsländerna oavsett hur den nationella rätten är utformad, finns i avdelning II i förordningen. För att omfattas av artikel 11.3 a i förordningen förutsätts att personen antingen är anställd eller omfattas av artikel 11.2 i förordning 883/2004, som en följd av att personen får en arbetsbaserad kontantförmån. HFD fann att enbart det förhållandet att personen kvarstod i den svenska arbetsbaserade försäkringen under efterskyddstiden inte innebar att personen omfattades av svensk lagstiftning enligt artikel 11.3.a. HFD menade att en sådan tolkning inte är oförenlig med

text: artikel 48 i EUF-fördraget

text: (jfr t.ex. förenade målen

text: och

text: Hudzinski och Wawrzyniak, punkt 43 f).

text: Överväganden

text: Tolkningen av begreppet arbeta som anställd enligt förordning 883/2004 i förhållande till SFB behöver klargöras utifrån att en ny dom från EU-domstolen

text: kommit efter

text: HFD 2017 ref. 44

text: samt att den senare domen endast tog upp efterskyddstid.

text: Anställningsförhållande

text: EU-domstolen har i

text: mål C-713/20

text: uttalat att förekomsten av ett anställningsförhållande är avgörande för att omfattas av artikel 11.3.a i förordning 883/2004. Ett anställningsförhållande saknar betydelse endast för det undantagsfall som avses i artikel 11.2 i förordningen, enligt vilken personer som är anställda eller egenföretagare jämställs med personer som erhåller en kontantförmån med anledning av eller till följd av denna verksamhet. En person som varken är anställd eller befinner sig i en likvärdig situation med arbete som anställd omfattas inte av artikel 11.3.a i förordning 883/2004.

text: Arbete som anställd

text: Det är svensk lagstiftning som avgör vad som ska ses som arbete som anställd i Sverige (artikel 1 a i förordning 883/2004). Enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB avses med arbete i Sverige att en person bedriver förvärvsarbete i verksamhet här i landet. Eftersom begreppet ”förvärvsarbete i verksamhet i Sverige” är brett ryms de flesta situationer som förordningen genom sin formulering ”likvärdig situation” i artikel 1 a i förordning 883/2004 har till syfte att täcka in. Efterskyddstid och SGI-skydd kan inte anses vara ”likvärdig situation” med arbete. I

text: HFD 2017 ref. 44

text: slogs fast att det faktum att personer, som inte längre hade ett anställningsförhållande, kvarstod i den svenska arbetsbaserade försäkringen under efterskyddstiden inte innebar att de omfattades av svensk lagstiftning enligt artikel 11.3.a i förordning 883/2004. Försäkringskassan anser att samma resonemang ska tillämpas på samtliga situationer där en person inte anses arbeta enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB.

text: Vem anses arbeta som anställd i Sverige?

text: Försäkringskassan anser att det följer av artikel 1 a och 11.3.a i förordning 883/2004, såsom den tolkats av EU-domstolen, att den som har ett anställningsförhållande och som bedriver förvärvsarbete här i landet enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB ska anses arbeta som anställd och omfattas av svensk lagstiftning.

text: En person som inte längre har ett anställningsförhållande eller som är tjänstledig utan lön, och som därmed inte bedriver förvärvsarbete enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB, anses inte arbeta som anställd enligt artikel 11.3.a i förordning 883/2004. Detta gäller även om personen omfattas av den arbetsbaserade försäkringen i Sverige på grund av efterskyddstid (

text: 6 kap. 8 §

text: SFB) eller SGIskyddad tid (

text: 6 kap. 10 §

text: SFB). En sådan person kan endast anses arbeta som anställd i Sverige om personen erhåller en kontantförmån med anledning av arbete enligt artikel 11.2 i samma förordning. (Se även rättsligt ställningstagande 2023:11 om artikel 11.2 i förordning 883/2004.)

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Artiklarna 1 a och 11.3.a i förordning 883/2004.

text: X och Y

text: 6 kap. 2 §

text: SFB

text: HFD 2017 ref. 44

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt Det rättsliga ställningstagandet förväntas inte påverka frågor om mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt. Förordning 883/2004 bygger på att en person alltid ska omfattas av något lands lagstiftning.

text: Marie Axelsson Beslutsfattare Viktoria Sjöberg Föredragande