text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-05-30 Dnr FK 2021/002587 Serienummer 2022:05

text: I rättsfallet

text: HFD 2013 ref. 50

text: har HFD fastslagit att ett lägre beviskrav ska gälla när det gäller att visa att ett samboförhållande har förelegat under den period återkravet avser; I rättsfallet

text: HFD 2021 not 1

text: har HFD öppnat för att det även kan finnas andra situationer där utrednings- och bevissvårigheter för Försäkringskassan motiverar ett lägre beviskrav.

text: 110 kap. 13 §

text: SFB,

text: 23 § förvaltningslagen

text: . Gustav Lindkvist, Bevisfrågor i förvaltningsprocessen, JUNO-version 1 2019 s. 33 f.

text: HFD 2013 ref. 50

text: . Försäkringskassans vägledning (

text: ) Förvaltningsrätt i praktiken

text: HFD 2011 ref. 81

text: HFD 2013 ref. 50

text: ; Ett undantag från principen att det är Försäkringskassan som har bevisbördan föreligger i ärenden om återkrav av statligt tandvårdsstöd. Lindkvist, a.a. s. 99; Rättsfallet

text: HFD 2013 ref. 50

text: saknar direkt betydelse för vilket beviskrav som bör gälla normalt för Försäkringskassan när ärendet gäller återkrav. Detta eftersom HFD tillämpade ett lägre beviskrav än det som vanligen gäller i återkravsärenden för den omständigheten som var under prövning i målet (förekomsten av ett samboförhållande); HFD:s uttryckssätt ”tillräcklig grad av sannolikhet” förekommer även i ett senare avgörande,

text: HFD 2021 not 1

text: , och då i minoritetens skiljaktiga mening. Kammarrätten i Jönköping, dom 2011-12-14 i mål nr 3518-10 och dom 2012-01- 23 i mål nr 586-11.

text: Jfr Kammarrätten i Stockholm, dom 2022-01-04, mål nr 5676-5679-21, där samma beviskrav har tillämpats. Målet avsåg indragning och nedsättning av assistansersättning (

text: 110 kap. 52 §

text: SFB). Lindkvist a.a. s. 100 f. Emma Rönström, Återkrav av socialförsäkringsersättning och arbetslöshetsersättning, s.273, Upplaga 1:1, Norstedts Juridik AB, ISBN 978-91- 39-11730-8. Även bevissvårigheter kan vara något som bör beaktas i vissa fall, men då främst som beviskravssänkande faktor, Lindkvist a.a. s. 102 f. Lindkvist a.a. s. 99. Det är i grunden samma tanke som ligger bakom det höga beviskravet i brottmål, det vill säga att ingen ska dömas oskyldig.

text: Lindkvist a.a. s. 17 f och 99; När det gäller beviskravets höjd kan en gångbar jämförelse göras med efterbeskattning enligt

text: skatteförfarandelagen

text: (SFL). Efterbeskattning förutsätter att den skattskyldige har orsakat ett felaktigt skattebeslut genom oriktig uppgift. Skatteverket har bevisbördan och beviskravet är enligt SFL ”klart framgå” vilket är ett beviskrav i samma nivå som ”hög grad av sannolikhet”. Jfr

text: 49 kap. 5 §

text: och

text: 66 kap. 27 § 1 p

text: a-b SFL; Även Pensionsmyndigheten tillämpar beviskravet ”hög grad av sannolikhet” i ärenden om återkrav: Jfr Pensionsmyndighetens vägledning för Återkrav 2012:2 version 5.

title: Beviskrav vid bedömning av återbetalningsskyldighet

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Det beviskrav Försäkringskassan måste uppnå för att fullgöra sin bevisbörda i ett återkravsärende ska vara hög grad av sannolikhet.

text: Det innebär att beslut om återkrav endast ska fattas när det föreligger en hög grad av sannolikhet för att ersättning har lämnats felaktigt eller med för högt belopp och för att förutsättningarna för återbetalningsskyldighet är uppfyllda enligt den återkravsbestämmelse som ska tillämpas (t.ex.

text: 108 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB).

text: Beviskravet ska gälla såvida inte ett annat beviskrav anges i författning, förarbeten eller framgår av vägledande avgörande från högsta instans.

text: Bakgrund och överväganden

text: Varför behövs ett rättsligt ställningstagande?

text: Försäkringskassan har en lagstadgad utredningsskyldighet i både ansökningsoch återkravsärenden. Denna utredningsskyldighet är primär i förhållande till myndighetens bevisprövning. Detta innebär att Försäkringskassan måste ha fullgjort sin utredningsskyldighet för att kunna pröva om beviskravet är uppfyllt. Om utredningsskyldigheten inte är fullgjord i ett ärende föreligger hinder mot att pröva om beviskravet är uppfyllt i detta ärende. I det följande förutsätts därför att Försäkringskassan har fullgjort sin utredningsskyldighet.

text: I Försäkringskassans ansökningsärenden ligger bevisbördan på den enskilde sökanden. Den enskilde fullgör sin bevisbörda genom att vara aktiv i utredningen och ge in nödvändiga uppgifter till stöd för att den sökta förmånen ska beviljas. Beviskravet i ansökningsärenden är normalt sannolikt. För bifall till ansökan måste det genom uppgifterna i utredningen framstå som sannolikt att förutsättningarna för rätt till den söka förmånen är uppfyllda.

text: I återkravsärenden är det däremot Försäkringskassan som har bevisbördan för att det föreligger återbetalningsskyldighet. För att fullgöra denna måste Försäkringskassan, med den grad av säkerhet som framgår av beviskravet, kunna visa dels att ersättningen har utbetalats felaktigt eller med för högt belopp och dels att förutsättningarna för återbetalningsskyldighet är uppfyllda, enligt den återkravsregel som ska tillämpas.

text: För att Försäkringskassan ska kunna besluta att en utbetald ersättning ska betalas tillbaka måste alltså myndigheten ha fullgjort sin bevisbörda. Är bevisbördan inte fullgjord saknas rättsliga förutsättningar att besluta om återkrav. En korrekt bedömning av om bevisbördan är fullgjord förutsätter emellertid att beviskravet är känt. Kännedom om beviskravet är således en grundläggande förutsättning för att Försäkringskassan på ett juridiskt korrekt sätt ska kunna pröva ett återkravsärende i sak.

text: Ett återkravsärende inleds av Försäkringskassan som överväger att fatta ett för den enskilde betungande beslut. Det är i praktiken fråga om ett tvångsmässigt förfarande som kan utmynna i en fordran på den enskilde. Detta innebär att särskild hänsyn måste tas till den enskildes rättssäkerhet och dennes möjligheter att tillvarata sin rätt. Att återkravsärenden prövas i sak utan kännedom om beviskravet utgör ett rättssäkerhetsproblem.

text: Varken lagstiftning, förarbeten eller praxis från Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) ger något svar på vilket beviskrav som ska tillämpas för Försäkringskassan när ärendet avser återkrav. HFD har i några fall snuddat vid frågan om beviskrav i återkravsärenden men inte i något fall klart uttalat sig i frågan. I rättsfallet

text: HFD 2013 ref. 50

text: som avsåg återkrav av bostadsbidrag utmynnade HFD:s prövning i uttalandet att Försäkringskassan ”inte med tillräcklig grad av sannolikhet” hade visat att den enskilde levt i ett samboförhållande. HFD angav dock inte närmre vilken grad av sannolikhet som skulle ha varit tillräcklig. Uttrycksättets närmre innebörd är därmed så pass oklar att det inte kan uppfattas som ett beviskrav. Snarare torde uttalandet avse att ge uttryck för bedömningen att Försäkringskassan inte fullgjort sin bevisbörda eftersom man inte hade uppnått beviskravet. Det är dock oklart vilket beviskrav som avsågs.

text: Den enda rättspraxis som finns där ett konkret beviskrav har formulerats för Försäkringskassan utgörs av några domar från Kammarrätten i Jönköping. I dessa uttalas, att det förhållandet att Försäkringskassan har en omfattande utredningsskyldighet samt att ett återkrav är särskilt ingripande mot den

text: enskilde talar för ett högt beviskrav. Kammarrätten har i dessa domar tillämpat beviskravet ”hög grad av sannolikhet”.

text: I avsaknad av normgivning från lagstiftare och HFD och i syfte att uppnå en mer rättssäker och enhetlig rättstillämpning finns anledning att genom ett rättsligt ställningstagande klargöra vilket beviskrav som gäller för Försäkringskassan när ärendet avser återkrav.

text: Varför ett högt beviskrav?

text: Om varken författning, förarbeten eller avgöranden från högsta instans kan tillhandahålla det nödvändiga beviskravet måste detta fastställas utifrån allmänna överväganden.

text: Enligt doktrinen väljs ett beviskrav för att bidra till – eller åtminstone inte motverka – att ett visst intresse får genomslag i rättstillämpningen. Beviskravets höjd fastställs således utifrån en intresseavvägning. I Försäkringskassans fall sker denna avvägning främst mellan intresset av 11 12 materiellt riktiga beslut och den enskildes rättssäkerhet.

text: I Försäkringskassans ansökningsärenden prioriteras intresset av materiellt riktiga beslut. Av den anledningen kan beviskravet varken vara alltför högt eller alltför lågt. Beviskravet ”sannolikt” anses vara det mest välavvägda i sammanhanget.

text: När det gäller Försäkringskassans återkravsärenden blir utfallet av intresseavvägningen annorlunda. Dessa ärenden har initierats av Försäkringskassan som överväger att fatta ett betungande beslut vilket medför att den enskildes rättssäkerhet och dennes möjligheter att tillvarata sin rätt måste beaktas i högre grad. Med rättssäkerhet avses i detta fall, att den enskilde inte ska löpa risk att bli återbetalningsskyldig på grund av ett materiellt oriktigt beslut. I samma mån som intresset av materiellt riktiga beslut får stå tillbaka till förmån för den enskildes rättssäkerhet gäller detta även statens intresse av att kunna besluta om återkrav.

text: En tillämpning av beviskravet ”sannolikt” i återkravsärenden skulle inte i tillräcklig grad motverka förekomsten av materiellt oriktiga återkravsbeslut. Detta motverkas endast av genom ett högt beviskrav. De rättssäkerhetsskäl

text: som gör sig påminda i återkravsärenden talar således för att ett högt beviskrav gäller för Försäkringskassan i dessa ärenden.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Författningar

text: 49 kap. 5 § skatteförfarandelagen

text: 66 kap. 27 § 1 p a-b

text: skatteförfarandelagen

text: Praxis

text: HFD 2011 ref. 81

text: HFD 2013 ref. 50

text: KRNJ dom den 30 juni 2011 i mål nr 2961-10 KRNJ dom den 14 december 2011 i mål nr 3518-10 KRNJ dom den 23 januari 2012 i mål nr 586-11 KRNS dom den 4 januari 2022 i mål nr 5676-5679-21

text: Doktrin

text: Gustav Lindkvist, Bevisfrågor i förvaltningsprocessen, Juno-version 1, 2019, Norstedts Juridik AB.

text: Gustav Lindkvist, Utredningsskyldighet, bevisbörda och beviskrav i förvaltningsprocessen, Juno-versionen 1, 2018, Norstedts Juridik AB.

text: Emma Rönström, Återkrav av socialförsäkringsersättning och arbetslöshetsersättning, Upplaga 1:1, Norstedts Juridik, ISBN 978-91-39- 11730-8

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Anders Wiklund Föredragande


doctype: stallningstagande

text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-06-22 Dnr 2022/011777 Serienummer 2022:06

text: Svensk rätt

text: EU-rätt och avtal om social trygghet

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen. Detta gäller även för Protokoll om samordning av de sociala trygghetssystemen som hör till handels- och samarbetsavtalet (SSC 10.3.a).

text: Svensk praxis

text: artikel 6 i lagen (

text: ) om konvention om social trygghet mellan Sverige och Chile 4 artikel 6 i lagen (

text: ) om konvention om social trygghet mellan Sverige och Indien 5 artikel 7 i lagen (

text: ) om konvention mellan Sverige och Turkiet om social trygghet 6 artikel 6 i Lagen (

text: ) om konvention om social trygghet mellan Sverige och Sydkorea 7 artikel 7 i lagen (

text: ) om konvention mellan Sverige och Amerikas Förenta Stater om social trygghet 8 artikel 6 i lagen (

text: ) om konvention om social trygghet mellan Sverige och Kanada

text: HFD:s uttalanden

text: Försäkringskassans ställningstagande utifrån domen

publisher: Försäkringskassan

status: gällande

title: Bedömningen av om arbete på distans från ett annat land kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet i den mening som avses i 6 kap. 2 § första stycket socialförsäkringsbalken (SFB)

org: fk

text: Försäkringskassans ställningstagande

type: rubrik

text: För att arbete som bedrivs på distans från ett annat land för en arbetsgivare med verksamhet i Sverige ska kunna anses vara förvärvsarbete enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB ska

type: stycke

text: • personen innan distansarbetet utförs vara anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige, och • arbetsuppgifterna för den svenska verksamhetens räkning vara av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som om arbetsuppgifterna utförs i Sverige.

text: Försäkringskassan gör ställningstagandet utifrån Högsta förvaltningsdomstolens dom

text: HFD 2022 ref. 16

text: och bestämmelserna om utsändning i

text: 6 kap. 4 §

text: SFB.

text: HFD 2022 ref. 16

text: och Försäkringskassans ställningstagande gäller i ärenden där endast SFB är tillämplig. Av

text: 2 kap. 5 §

text: SFB framgår nämligen att unionsrätten inom EU eller EES eller avtal som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämpligheten av bestämmelserna i SFB.

text: Bakgrund

text: HFD har i 2022 ref. 16 tagit upp vissa omständigheter som kan beaktas vid bedömningen av om arbete på distans från ett annat land ska anses utgöra förvärvsarbete i Sverige. Mot bakgrund av bl.a. bestämmelsen om utsändning i

text: 6 kap. 4 §

text: SFB behövs ett ställningstagande om hur domen ska tolkas. Det behöver även klargöras hur domen förhåller sig till unionsrätten och avtal som ingåtts med andra stater.

text: Socialförsäkringen är indelad i tre försäkringsdelar. En del utgörs av förmåner som grundas på arbete i Sverige, så kallade arbetsbaserade förmåner enligt

text: 4 kap. 2 §

text: SFB. För att omfattas av socialförsäkringsskyddet ska den försäkrade även uppfylla övriga villkor som gäller för den aktuella förmånen enligt 5–

text: 7 kap.

text: SFB.

text: Av

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: SFB framgår att vid tillämpning av bestämmelserna i

text: socialförsäkringsbalken

text: avses med arbete i Sverige, om inget annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet. Från huvudregeln finns några undantag för särskilda personkategorier. Undantagen är reglerade i

text: 6 kap.

text: 5 §§

text: SFB.

text: I

text: 6 kap. 4 § första stycket

text: SFB anges att arbete utomlands för en arbetsgivare med verksamhet i Sverige ska anses som arbete här i landet, om arbetstagaren är utsänd av arbetsgivaren och arbetet kan antas vara längst ett år. Att en sådan bestämmelse behövs är just för att arbete som fysiskt utförs utomlands som huvudregel inte är arbete i Sverige.

text: Det har ingen betydelse om den som bedriver verksamheten är svensk eller utländsk, fysisk eller juridisk person eller har sitt säte eller är bosatt utomlands. Den anställdes medborgarskap spelar heller ingen roll. Även arbete som en arbetstagare utför under en kortare tjänsteresa utomlands ska ses som förvärvsarbete här i landet. När det gäller mer långvariga fall kan det i stället handla om utsändning. (

text: Prop. 1998/99:119 s. 103

text: Lagstiftaren har valt att inte reglera exakt när arbete ska anses vara utfört i Sverige. I förarbetena till den numera upphävda

text: socialförsäkringslagen (1999:799)

text: anges att det istället bör ankomma på de rättsvårdande myndigheterna att genom praxis fastställa de närmre omständigheterna under vilka ett arbete, som helt eller delvis utförs i hemmet eller på distans, ska anses som arbete i Sverige (

text: prop. 1998/99:119 s. 103

text: och

text: I förordning 883/2004 finns inga bestämmelser som reglerar arbete som utförs på distans i annat medlemsland än det medlemsland vars lagstiftning personen är omfattad av. Huvudregeln i artikel 11.3.a i förordning 883/2004 anger att om inget annat följer av artiklarna 12–16 ska en person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i ett medlemsland omfattas av lagstiftningen i det medlemslandet. Bestämmelsen innebär att personer som arbetar som anställda eller har verksamhet som egenföretagare i ett medlemsland ska omfattas av lagstiftningen i det medlemslandet.

text: Det är var personen arbetar rent fysiskt som avgör vilken lagstiftning som ska gälla. Platsen för utövandet styrs av unionsrätten, och är den plats där personen i fråga rent konkret utför de handlingar som hänger samman med verksamheten (

text: ). Bestämmelsen om att arbetslandets lagstiftning

text: ska gälla har även företräde framför det medlemsland där arbetsgivaren eller företaget är etablerat. Det har EU-domstolen slagit fast i en dom där EUdomstolen menar att var arbetet faktiskt utförs har företräde, vilket följer av

text: artikel 45 i EUF-fördraget

text: och att det gäller även personer som arbetar tillfälligt eller frivilligt (

text: ). EU-domstolen har uttalat att bestämmelsen även gäller under mycket kortvariga anställningar eller uppdrag i ett annat land än bosättningslandet, under förutsättning att personen inte samtidigt har ett arbete i det landet (

text: ). Det finns särskilda bestämmelser för bl.a. personer som är utsända (artikel 12) eller som arbetar i två eller flera medlemsstater (artikel 13) som kan bli aktuella för de som arbetar på distans.

text: Inga av de avtal om social trygghet som Sverige har ingått med andra länder innehåller bestämmelser om arbete som utförs på distans från ett annat land. Huvudregeln i avtalen är att personen omfattas av det lands lagstiftning där han eller hon arbetar. Se exempelvis avtalen om social trygghet med Chile , 4 5 6 7 8 Indien , Turkiet , Sydkorea , USA och Kanada . I avtalen finns bestämmelser som reglerar vissa situationer som t.ex. utsändning eller personkategorier som t.ex. statligt anställda eller sjömän. Avtalen gäller dock bara för de sakområden som omfattas av avtalen. Det innebär t.ex. att när det gäller avtal som omfattar sjuk- och aktivitetsersättning är en person garanterad att endast betala svenska avgifter för dessa förmåner. Personen kan samtidigt vara försäkrad för övriga förmåner i SFB som inte omfattas av avtalen, såväl arbetsbaserade som bosättningsbaserade förmåner.

text: I 2022 ref. 16 har HFD tagit upp frågan om hur bedömningen av om arbete på distans från ett annat land kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet ska göras. Bakgrunden var att en person ansökt om tillfällig föräldrapenning. Personen anställdes i november 2017 vid en forskningsenhet vid Stockholms universitet. Året därpå flyttade personen med sin familj till ett land utanför EU som Sverige inte har ett avtal om social trygghet med. Flytten gjordes utifrån att personens make som var statligt anställd blev utsänd av sin arbetsgivare för att arbeta där. Från och med september 2018 utförde personen med universitetets godkännande sitt arbete på distans från det landet.

text: Försäkringskassan ansåg att den som utför arbetet som huvudregel ska befinna sig fysiskt på plats i Sverige för att det ska räknas som arbete i verksamhet i Sverige. Av den anledningen menade Försäkringskassan att det endast är vid kortare perioder av arbete från utlandet som arbetet kan ha en så stark anknytning till Sverige att personen ska fortsätta att omfattas av den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen. Om distansarbetet från utlandet pågår under en längre tid kunde det inte längre anses vara fråga om arbete i Sverige.

text: HFD började med att konstatera att bedömningen av om ett visst arbete kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet ska göras utifrån den koppling som själva arbetet har till Sverige. Den anknytning som personen som utför arbetet i övrigt kan ha till Sverige, såsom om vederbörande är bosatt eller på annan grund folkbokförd här eller har tillgång till en bostad i Sverige, saknar därför betydelse för den bedömningen (jfr

text: prop. 1998/99:119 s. 103

text: ). Även det förhållandet att personen betalar skatt i Sverige saknar betydelse, eftersom skattskyldigheten fastställs enligt andra kriterier.

text: HFD uppgav att det däremot finns en koppling mellan tillhörigheten till den arbetsbaserade socialförsäkringen och arbetsgivarens skyldighet att betala arbetsgivaravgifter, på så sätt att regleringen i

text: socialavgiftslagen (2000:980)

text: om när den skyldigheten inträder överensstämmer med

text: socialförsäkringsbalkens

text: reglering om när den anställde är arbetsbaserat försäkrad i Sverige. Huruvida arbetsgivaren rent faktiskt har betalat arbetsgivaravgifter på lönen till den anställde saknar dock i sig betydelse för om den anställde omfattas av den arbetsbaserade försäkringen.

text: HFD tog därefter upp att det i förarbetena (

text: prop. 1998/99:119 s. 103

text: ) finns stöd för att den arbetsbaserade försäkringen i första hand är tänkt att ge skydd vid förvärvsarbete som rent fysiskt utförs i Sverige, men att i dessa anges även följande (

text: a. prop. s. 105

text: ). Arbetsmarknaden kännetecknas av en allt mer ökad rörlighet med ändrade arbetsförhållanden. Utvecklingen av olika datorstöd har gjort det möjligt för anställda att i ökad utsträckning arbeta på distans. Regeringen anser att det inte är möjligt att i detta sammanhang utarbeta kriterier för när arbete i sådana fall ska anses utfört i Sverige. Det bör ankomma på de rättsvårdande myndigheterna att genom praxis fastställa de närmare omständigheter under vilka ett arbete som helt eller delvis utförs på distans ska anses som arbete i Sverige. HFD konstaterade utifrån detta att förarbetena således öppnar för att även arbete som utförs på distans från utlandet kan ge rätt till arbetsbaserade förmåner i Sverige men överlämnar till praxis att bestämma de närmare förutsättningarna för detta.

text: Mot bakgrund av detta konstaterade HFD att frågan om ett arbete kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet ska besvaras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. Var arbetet rent fysiskt utförs är därvid en

text: omständighet som bör beaktas, men även andra omständigheter såsom arbetets karaktär, arbetsgivarens verksamhet i Sverige och var arbetstagaren är anställd bör vägas in vid bedömningen (jfr

text: SOU 2017:5 s. 495

text: ). Detta innebär att arbetstagarens fysiska närvaro i Sverige inte bör ges en så utslagsgivande betydelse som Försäkringskassan anser. Det förhållandet att en person under en längre tid arbetar på distans från ett annat land utesluter därmed inte att det, beroende på omständigheterna i övrigt, kan vara fråga om arbete i verksamhet här i landet.

text: I det aktuella fallet konstaterade HFD att personen är anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige. Annat har inte kommit fram än att personens arbetsuppgifter för den svenska verksamhetens räkning är av den karaktären att denne kan utföra dem på distans från aktuellt land. Arbetet får därför, trots att det inte fysiskt utförs i Sverige, anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet i den mening som avses i

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: SFB och personen omfattas därför av den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen. HFD avslog därför Försäkringskassans överklagande.

text: Överväganden

text: Den arbetsbaserade försäkringen i SFB är i första hand tänkt att ge skydd vid förvärvsarbete som rent fysiskt utförs i Sverige. I förarbetena förutsåg man dock en allt mer ökad rörlighet med ändrade arbetsförhållanden. Var och hur ett arbete kan utföras har sedan lagstiftningen på området tillkom utvecklats bl.a. utifrån den digitala utveckling som skett. Fler personer än tidigare kan arbeta och utföra sina arbetsuppgifter från en annan plats än arbetsplatsen. Denna utveckling har påskyndats av coronapandemin, när det var påbud om hemarbete.

text: HFD har nu uttalat att frågan om arbete på distans från ett annat land kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet i den mening som avses i

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: SFB ska besvaras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. HFD slår fast att arbetstagarens fysiska närvaro i Sverige inte bör vara så utslagsgivande som Försäkringskassan ansåg i överklagandet. Var arbetet rent fysiskt utförs är en omständighet som bör beaktas, men även andra omständigheter såsom arbetets karaktär, arbetsgivarens verksamhet i Sverige och var arbetstagaren är anställd bör vägas in vid bedömningen.

text: Det aktuella målet handlade om en person som för sin svenska arbetsgivare och med dennes godkännande fortsatte utföra sina arbetsuppgifter på distans från utlandet. Personen reste i arbetet regelbundet till Sverige.

text: HFD hänvisade i domen till

text: SOU 2017:05

text: (s. 495) Social trygghet i en globaliserad värld där det bl.a. anges följande. Distansarbete i gränsöverskridande situationer är viktigt för att möjliggöra att grupper, såsom exempelvis medföljande till utsända, kan fortsätta att arbeta samt behålla en koppling till den svenska arbetsmarknaden. Dessa kan dock inte fortsätta att omfattas av den arbetsbaserade socialförsäkringen om krav på att vara fysiskt i landet finns. Jag har övervägt att mot bakgrund av tidigare förarbetsuttalanden närmare reglera vilka kriterier som ska gälla för stark anknytning till Sverige, men bedömer att det utifrån det faktum att anknytningen kan se så olika ut från fall till fall är svårt att mer exakt definiera begreppet. Det bör därför vara upp till tillämpande myndighet och domstolar att bedöma när distansarbete i gränsöverskridande situationer har en så stark koppling till Sverige att distansarbetet bör ses som arbete i Sverige. Vissa kriterier, såsom arbetets karaktär, var det fysiskt utförs, arbetets varaktighet, omfattning, arbetsgivarens verksamhet i landet och var arbetstagaren är anställd samt var socialavgifter betalas skulle kunna tjäna som vägledning i bedömningen om det kan vara ett distansarbete som kan jämställas med ett arbete som utförs i Sverige.

text: Domen avsåg en medföljande till en person som blivit utsänd till det aktuella landet av sin arbetsgivare. Denna situation tas uttryckligen upp i

text: SOU 2017:05

text: som ett exempel på där det är viktigt att möjliggöra att personer fortsatt kan omfattas av den arbetsbaserade försäkringen för att de ska kunna fortsätta arbeta och behålla en koppling till den svenska arbetsmarknaden. Att arbetet ska ha tillräcklig koppling till Sverige innebär enligt Försäkringskassan att personen ska vara anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige för att sedan kunna distansarbeta från annat land. Utan ett sådant krav skulle personer kunna anställas i ett annat land och arbeta på distans därifrån.

text: I domen saknas resonemang om hur gränsdragningen mot bestämmelsen om utsändning i

text: 6 kap. 4 §

text: SFB ska göras. Utsändning är ett av undantagen till huvudregeln om att arbete som fysiskt utförs i Sverige ska anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet och är också begränsad i tid till längst ett år. I de fall det handlar om ett arbete som utifrån verksamhetens behov måste utföras i ett annat land för arbetsgivarens räkning och har sin grund i arbetsgivarens intressen, är det fråga om utsändning enligt

text: 6 kap. 4 §

text: SFB. En alltför generös tillämpning av de omständigheter HFD nämner i domen skulle kunna innebära ett kringgående av villkoren för utsändning på så sätt att det arbete som egentligen skulle vara en utsändning istället bedöms som arbete på distans som omfattas av

text: 6 kap. 2 §

text: SFB och då inte heller har en bortre tidsgräns. Av denna anledning måste det göras en avgränsning av vilken typ av arbete som utförs. I princip ska det handla om att arbetsuppgifterna är av sådan karaktär att dessa kan utföras på distans på samma sätt som om arbetsuppgifterna hade utförts i Sverige.

text: Utifrån ovanstående anser Försäkringskassan att vid bedömningen av de omständigheter HFD nämner ska det vägas in om personen är anställd för

text: att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet här i landet och om arbetsuppgifterna för den svenska verksamhetens räkning är av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som arbetsuppgifterna utförs i Sverige.

text: Bedömningen gäller när det endast är SFB som är tillämplig. Som redogjorts för ovan är principen om var arbetet fysiskt utförs huvudregeln i förordning 883/2004 och avtal om social trygghet. Unionsrätten inom EU eller EES eller avtal som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämpligheten av bestämmelserna i

text: socialförsäkringsbalken

text: 2 kap. 5 §

text: SFB).

text: Även om frågan som HFD hade att pröva endast handlade om huruvida en person som arbetar på distans från ett annat land omfattas av den svenska arbetsbaserade socialförsäkringen finns också anledning att i detta ställningstagande klargöra att för att kunna ha rätt till tillfällig föräldrapenning ska, utöver att föräldern omfattas av den arbetsbaserade försäkringen och att övriga försäkringsvillkor är uppfyllda, barnet vara bosatt i Sverige (se

text: 11 kap. 8 §

text: SFB). Bedömningen av barnets bosättning görs enligt

text: 5 kap.

text: SFB.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: SFB och Högsta förvaltningsdomstolens dom från den 13 april 2022 i HFD ref. 16.

text: Marie Axelsson Emma Holm

text: Viktoria Sjöberg

type: stallningstagande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-08-24 Dnr FK 2022/013662 Serienummer 2022:07

text: kap. 1 § första stycket 6 a och 20 § UB.

text: Prop. 2021/22:206 s. 1

text: 1 kap. 6 §

text: UB.

text: Prop. 2021/22:206 s. 9

text: . 1 § första stycket indrivningslagen. 1 § andra stycket indrivningslagen.

text: Jfr

text: prop. 1992/93:198 s. 54

text: . Jfr

text: SOU 2018:5 s. 569

text: f.

text: 3 kap. 20 §

text: UB. Jfr.

text: SOU 2018:5 s. 569

text: . 2 § andra stycket hanteringsförordningen.

text: § andra stycket hanteringsförordningen. Jfr t.ex.

text: prop.1992/93:198 s. 87

text: och

text: prop. 2010/11:165 s. 1044

text: angående Kronofogdens befogenhet att bevilja uppskov med betalning enligt lagen (

text: ) om indrivning av statliga fordringar m.m. och Skatteverkets befogenhet att meddela anstånd med betalning enligt

text: skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: Jfr t.ex.

text: prop. 2010/11:165 s. 1041

title: Särskilda skäl enligt indrivningsförordningen

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Vid tillämpning av

text: 4 § indrivningsförordningen (1993:1229)

text: ska andra särskilda skäl enligt bestämmelsens femte stycke vara

text: • att beslutet inte har vunnit laga kraft, • att Försäkringskassan har beslutat om kvittning enligt

text: 108 kap. 22 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) eller liknande bestämmelse, eller har för avsikt att göra det, • att det är troligt att Försäkringskassan kommer att efterge fordran med stöd av

text: 17 § förordningen (1993:1138)

text: om hantering av statliga fordringar (hanteringsförordningen) eller • att Försäkringskassan har beviljat betalningsanstånd och kommit överens om en avbetalningsplan med den som är betalningsskyldig eller har för avsikt att göra det.

text: Bakgrund och överväganden

text: Från och med den 1 september 2022 gäller nya bestämmelser i

text: utsökningsbalken

text: (UB). Enligt de nya bestämmelserna kommer Försäkringskassans beslut om återkrav att utgöra exekutionstitlar vilket innebär att de blir direkt verkställbara hos Kronofogden. Syftet med detta är att effektivisera verkställigheten av förvaltningsmyndigheters beslut om återkrav och annan betalningsskyldighet. De nya bestämmelserna tillämpas på de beslut om återkrav som fattas från och med den 1 september 2022.

text: De nya bestämmelserna medför att verkställigheten av Försäkringskassans beslut om återkrav, som fattas från och med den 1 september 2022, handläggs som allmänna mål hos Kronofogden. Det som utmärker de allmänna målen är att de gäller en fordran av offentligrättslig karaktär som tillkommer staten eller en kommun. Att verkställigheten handläggs som allmänna mål medför även att lagen (

text: ) om indrivning av statliga fordringar m.m. (indrivningslagen) och

text: indrivningsförordningen (1993:1229)

text: ska tillämpas på de beslut om återkrav Försäkringskassan fattar från och med den 1 september 2022. Kronofogdens handläggning av allmänna mål om verkställighet kallas indrivning.

text: Indrivning ska, enligt

text: 4 § fjärde stycket indrivningsförordningen

text: , begäras senast två månader efter det att fordringen skulle ha betalats. Undantag kan, enligt 4 §

text: femte stycket

text: indrivningsförordningen

text: , göras när det finns särskilda skäl. Utgångspunkten är alltså att Försäkringskassan är skyldig att begära indrivning, och vi bör i vår fordringshantering se till vad som är bäst för staten.

text: Syftet med detta rättsliga ställningstagande är att klargöra vilka vanligast förekommande situationer som utgör särskilda skäl enligt

text: indrivningsförordningen

text: Återkravsbeslutet har inte vunnit laga kraft

text: Att Försäkringskassans återkravsbeslut har vunnit laga kraft är en förutsättning för att indrivning ska kunna ske. Om återkravsbeslutet inte har vunnit laga kraft därför att den betalningsskyldige inte har fått del av beslutet eller därför att beslutet har överklagats, utgör detta ett sådant särskilt skäl som gör att Försäkringskassan inte behöver begära indrivning senast två månader efter det att fordringen skulle ha betalats.

text: Kvittning

text: Om Försäkringskassan har beslutat om kvittning enligt

text: 108 kap. 22 §

text: SFB eller liknande bestämmelse, eller har för avsikt att göra det, utgör det ett särskilt skäl enligt

text: 4 § femte stycket indrivningsförordningen

text: Försäkringskassans möjlighet att besluta om kvittning kvarstår även efter att de nya bestämmelserna om direkt verkställbara beslut trätt i kraft den 1 september 2022. Denna möjlighet bör tillämpas när förutsättningar föreligger. I det enskilda fallet kan dock indrivning via Kronofogden vara ett bättre alternativ. Att handläggaren har ett stort bedömningsutrymme framgår av lagtexten, som anger att kvittning under vissa omständigheter ”får” ske.

text: Eftergift enligt hanteringsförordningen

text: Bestämmelsen i 17 § hanteringsförordningen ska fortsätta att tillämpas efter att de nya bestämmelserna om direkt verkställbara beslut har trätt i kraft.

text: I samband med beslut om återkrav fattar Försäkringskassan även beslut om eftergift, enligt

text: 108 kap. 11 §

text: SFB eller liknande bestämmelse. Eftergift enligt 17 § hanteringsförordningen kan därför i princip bara komma i fråga om nya omständigheter blir kända efter det att återkravsbeslutet har fattats. Lagändringen som träder i kraft den 1 september 2022 innebär att fordringsärendet handläggs hos Försäkringskassan endast en kort tid efter beslutet om återkrav. Möjligheterna att bevilja eftergift enligt hanteringsförordningen är därmed i praktiken begränsade.

text: Att någon har ansökt om eftergift enligt 17 § hanteringsförordningen är inte tillräckligt för att utgöra ett särskilt skäl enligt

text: . Det krävs dessutom att Försäkringskassan bedömer att det är troligt att ansökan kommer att bifallas.

text: Betalningsanstånd med avbetalningsplan

text: Även bestämmelsen i 14 § hanteringsförordningen är fortsatt tillämplig efter att de nya bestämmelserna om direkt verkställbara beslut har trätt i kraft och indrivningslagen och

text: indrivningsförordningen

text: börjat tillämpas.

text: Kammarkollegiet har utfärdat föreskrifter till hanteringsförordningen (Kammarkollegiets föreskrifter [

text: KAMFS 2006:1

text: ] om hantering av statliga fordringar).

text: 14 § hanteringsförordningen

text: En myndighet får medge den betalningsskyldige skäligt betalningsanstånd.

text: Anstånd utöver ett år från förfallodagen får medges bara om det är till fördel för staten eller om det i övrigt finns synnerliga skäl.

text: Kammarkollegiets föreskrifter (

text: KAMFS 2006:1

text: ) till 14 § hanteringsförordningen

text: Överenskommelse om betalningsanstånd skall, oberoende av om överenskommelsen avser uppskov med betalningen eller uppdelning av den på flera betalningstillfällen, ha formen av en skriftlig amorteringsplan som sänds över till den betalningsskyldige för godkännande. Planen skall innefatta ett åtagande av gäldenären att betala ränta enligt 6 §.

text: Enstaka, kortvariga anstånd får lämnas muntligen.

text: Betalningsanstånd får medges om det förenas med en skriftlig avbetalningsplan som skickas över till den som är betalningsskyldig för godkännande. Undantagsvis får betalningsanstånd lämnas utan avbetalningsplan och bara om det gäller ett enstaka, kortvarigt anstånd. Nedan beskrivs vad som gäller för betalningsanstånd som är förenat med en skriftlig avbetalningsplan.

text: Försäkringskassan har möjlighet, men ingen skyldighet, att medge betalningsanstånd förenat med en avbetalningsplan. Att komma överens med den som är betalningsskyldig om en avbetalningsplan kan många gånger vara mer ändamålsenligt och ett effektivt sätt för myndigheten att få betalt för en fordran.

text: För att betalningsanstånd ska medges ska en överenskommelse om en avbetalningsplan framstå som ett bättre alternativ för att få betalt för fordringen än att låta denna gå till indrivning. En överenskommelse om avbetalningsplan

text: utesluter inte att Försäkringskassan kan begära indrivning hos Kronofogden i ett senare skede om avbetalningsplanen inte följs.

text: Ett betalningsanstånd ska inte löpa under längre tid än vad som är absolut nödvändigt. Utgångspunkten är därför att en avbetalningsplan inte ska gälla längre tid än vad som behövs för att den betalningsskyldige ska kunna betala.

text: Försäkringskassan får som huvudregel inte bevilja längre betalningsanstånd än ett år. Endast undantagsvis får betalningsanstånd utöver ett år beviljas och det är när det kan antas vara till fördel för staten eller det i övrigt finns synnerliga skäl.

text: Begreppet till fördel för staten är inte närmare definierat i hanteringsförordningen. Begreppet bör dock tolkas som att det krävs mer än att ett betalningsanstånd framstår som ett bättre alternativ för att få betalt för en fordran än att lämna denna för indrivning. Om det vid en bedömning av den betalningsskyldiges betalningsförmåga och betalningsvilja framstår som högst sannolikt att staten kommer att få betalt för sin fordran, men under en längre period är ett år, kan ett längre betalningsanstånd medges.

text: Vad som kan utgöra synnerliga skäl är inte heller definierat i hanteringsförordningen. Begreppet som sådant innebär att det ska tillämpas mycket restriktivt. Det måste till extraordinära omständigheter för att det ska finnas synnerliga skäl. Skälen ska gälla den betalningsskyldiges personliga förhållanden men anståndet får i princip inte vara till nackdel för staten. Om en eftergiftsbedömning har gjorts i återkravsärendet är tillämpningsområdet för anstånd på grund av synnerliga skäl än mer begränsat.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Författningar

text: 108 kap. 22 § socialförsäkringsbalken (2010:110)

text: 1 kap. 6 §

text: 3 kap. 1 § 1 st 6 a

text: 3 kap. 20 §

text: utsökningsbalken (1981:774)

text: Lagen (

text: Skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: 4 § indrivningsförordningen (1993:1229)

text: 2 § andra stycket

text: 14 §

text: 17 §

text: förordningen (

text: ) om hantering av statliga fordringar

text: Föreskrifter

text: Kammarkollegiets föreskrifter (

text: KAMFS 2006:1

text: ) om hantering av statliga fordringar

text: Förarbeten

text: Prop. 1992/93:198

text: Prop. 2010/11:165

text: Prop. 2021/22:206

text: SOU 2018:5

text: Marie Axelsson Beslutsfattare Anders Wiklund Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-08-24 Dnr FK 2022/013661 Serienummer 2022:08

text: Lag (

text: ) om ändring i

text: utsökningsbalken

text: 3 kap. 1 § första stycket 6 a

text: och

text: 20 §

text: UB.

text: Prop. 2021/22:206 s. 29

text: Not 3 a.a. s. 29.

title: Övergångsbestämmelser till ändringar i utsökningsbalken

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Om ett beslut om återkrav har fattats före den 1 september 2022 ska

text: utsökningsbalken

text: (UB) tillämpas i sin lydelse före den 1 september 2022. Det gäller även om beslutet rättas, ändras eller omprövas i tiden från och med den 1 september 2022.

text: Bakgrund och överväganden

text: Från och med den 1 september gäller nya bestämmelser i UB. Enligt de nya bestämmelserna kommer Försäkringskassans beslut om återkrav att utgöra exekutionstitlar vilket innebär att de blir direkt verkställbara. Det här gäller de beslut som fattas från och med den 1 september 2022. De äldre föreskrifterna i UB ska, enligt tredje punkten i övergångsbestämmelserna, tillämpas på de beslut om återkrav som har fattats före den 1 september 2022.

text: Syftet med detta rättsliga ställningstagande är att klargöra vilka bestämmelser som ska tillämpas när ett beslut om återkrav, som har fattats före den 1 september 2022 rättas, ändras eller omprövas sedan de nya bestämmelserna trätt i kraft.

text: Rättelse och ändring

text: Vid rättelse eller ändring av ett beslut med stöd av

text: 38 §§

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: eller

text: 113 kap. 3 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) förblir grundbeslutet detsamma. Därför ska alltid de bestämmelser som gällde när grundbeslutet fattades tillämpas på beslutet. Det innebär att om grundbeslutet har fattats före den 1 september 2022 så ska de äldre bestämmelserna tillämpas på beslutet, även om detta rättas eller ändras sedan de nya bestämmelserna trätt i kraft.

text: Omprövning

text: Vid omprövning av ett beslut med stöd av

text: 113 kap. 7 §

text: SFB ersätts grundbeslutet av omprövningsbeslutet. Den tredje punkten i övergångsbestämmelserna hindrar därmed inte i sig en tillämpning som innebär att omprövningsbeslut meddelade efter att de nya bestämmelserna trätt i kraft ska omfattas av de nya bestämmelserna. Enligt förarbetena till de nya bestämmelserna finns dock starka skäl som talar emot att den nya regleringen tillåts gälla även för äldre beslut. Det är mot den bakgrunden den tredje punkten i övergångsbestämmelserna har formulerats.

text: Av förarbetena framgår även att starka rättssäkerhetsskäl talar emot att den nya regleringen tillåts gälla även för äldre beslut. Den som fått ett beslut om betalningsskyldighet meddelat före att de nya bestämmelserna trätt i kraft har inte haft anledning att räkna med att beslutet skulle bli direkt verkställbart. Det kan ha påverkat den betalningsskyldiges handlande. I förarbetena uttalas följande. ”Starka rättssäkerhetsskäl talar alltså för att de nya reglerna inte ska tillämpas beträffande beslut meddelade före ikraftträdandet. För sådana beslut bör i stället den hittillsvarande ordningen gälla.”

text: Det finns således starka rättssäkerhetsskäl som talar för att det är tidpunkten för grundbeslutet som ska vara styrande för vilken lagstiftning som ska tillämpas. Det finns även rättspraxis som stöder denna ståndpunkt.

text: I

text: NJA 2013 s. 413

text: fastslog HD att om ett icke verkställbart myndighetsbeslut överklagas till domstol så utgör domstolens dom inte en exekutionstitel. Detta eftersom det inte skulle vara förenligt med den grundläggande processrättsliga princip som kommer till uttryck i

text: 29 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , dvs. att ett avgörande inte kan gå utöver vad som är yrkat. Ramen för domstolens prövning bestäms av det överklagade beslutet och de ytterligare begränsningar som kan följa av den enskildes yrkanden. Myndighetens talan kan endast gå ut på att helt eller delvis motsätta sig ändring eller att medge bifall till överklagandet. Myndigheten kan inte utforma sin talan som ett yrkande om att den enskilde ska betala vad myndigheten har beslutat.

text: Om ett grundbeslut som fattats före den 1 september 2022 omprövas från och med den 1 september 2022 uppkommer en liknande situation. Av

text: NJA 2013 s. 413

text: följer dock att omprövningsbeslutet inte kan få någon annan exekutionsrättslig verkan än vad grundbeslutet har.

text: Detta innebär att om Försäkringskassans grundbeslut är fattat före den 1 september 2022, och det beslutet omprövas eller prövas i domstol från och med den 1 september 2022, blir de äldre bestämmelserna i UB tillämpliga även på omprövningsbeslutet och domen. Däremot om domstolen skulle upphäva ett omprövningsbeslut och återförvisa målet till Försäkringskassan för en ny prövning och ett nytt grundbeslut fattas från och med den 1 september 2022 kommer det beslutet att utgöra en exekutionstitel.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Författningar

text: 113 kap. 3 §

text: SFB

text: 113 kap. 7 §

text: SFB

text: 3 kap. 1 § första stycket 6 a

text: UB

text: 38 §§

text: förvaltningslagen

text: Förarbeten

text: Prop. 2021/22:206

text: Praxis

text: NJA 1991 s. 363

text: NJA 2013 s. 413


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-09-09 Dnr 2021/015498 Serienummer 2022:09

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Bakgrund och överväganden

text: Bakgrund och behov av klargörande

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen. 2 Med medlemsstater menas i detta rättsliga ställningstagande de länder som omfattas av förordning 883/2004, dvs. EU/EES och Schweiz.

text: Artikel 58

text: Se Försäkringskassans remissyttrande den 23 mars 2020 över

text: SOU 2019:53

text: Grundpension, dnr 432-2020. 4 Förklaring från Sverige i enlighet med

text: artikel 9 i förordning (EG) nr 883/2004

text: Se målet Zaniewicz-Dybeck, punkt 45, och målet Browning (

text: , EU:C:1981:316), punkt 15. 6 Se

text: SOU 2019:53 s. 115

text: och målet Stinco och Panfilo (

text: , EU:C:1998:247) samt målet Koschitzki (

text: , EU:C:2005:492). 7 Kommissionens förarbeten till artikel 50 i Rådets förordning

text: (EEG) nr 1408/71

text: av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (Kom 1966[8]) och målet Zaniewicz-Dybeck, punkterna 44 och 46. 8 Se punkterna 44 och 46. 9 Se

text: artikel 3.1 c

text: och Förklaring från Sverige i enlighet med

text: artikel 9 i förordning (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen, dnr S2022/02511. 10 Målet Torri (

text: , EU:C:1977:197) och målet Browning.

text: Se

text: prop. 2000/01:96, s. 78

text: och

text: ff. Jämför

text: 55 kap. 8 §

text: SFB. 12 Se även

text: SOU 2019:53 s. 154

text: ff. där domens räckvidd och omfattning i förhållande till sjuk- och aktivitetsersättning beskrivs. 13 Se

text: prop. 2000/01:96, s. 105

text: Jämför

text: HFD 2022 ref. 9

text: och Pensionsmyndighetens rättsliga ställningstagande (PRS 2018:6) Omprövning av beslut om garantipension till ålderspension för personer födda år 1938 eller senare och av beslut om garantipension till omställningspension, till beräkning i enlighet med EU-domstolens dom i

text: mål C-189/16

text: och Högsta förvaltningsdomstolens dom i mål nr

text: . 15 Se

text: 36 kap. 29 §

text: SFB. 16 För att förordningen ska kunna tillämpas på en förmån måste den tillhöra något av de sakområden som anges i

text: artikel 3.1

text: . Som framgår ovan är GSA förmåner vid invaliditet,

text: artikel 3.1 c

text: . Detta gäller alltså även om förmånerna också är minimiförmåner. Se även Förklaring från Sverige i enlighet med

text: artikel 9 i förordning (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen, dnr S2022/02511. 17 Jämför Fuchs & Cornelissen, EU Social Security Law – A commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, 2015, s. 367. Med partiella förmåner menas här de förmåner som varje medlemsstat där en person varit försäkrad ska betala till personen, enligt reglerna i kapitel 5 i förordning 883/2004. 18 I målen Stinco och Panfilo (

text: , EU:C:1998:247) samt Koschitzki (

text: , EU:C:2005:492) prövades hur minimiförmånen påverkade det teoretiska beloppet. Den minimiförmån som var aktuell i målen var en särskild icke-avgiftsfinansierad förmån, så export var inte aktuellt. Domstolen uttalade även att möjligheten att exportera en förmån såsom det tillägg som föreskrevs i italiensk lagstiftning inte hade något samband med frågan om fastställande av det teoretiska beloppet för en pension.

text: Jämför

text: SOU 2019:53, s. 88

text: och

text: ff., samt

text: prop. 2021/22:1

text: Utgiftsområde 11, s. 30 ff. 20 Fuchs & Cornelissen, EU Social Security Law – A commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, 2015, s. 129.

text: Av målet Koschitzki framgår även att ifall man inte hade haft rätt till minimiförmånen p.g.a. för höga inkomster så behöver minimiförmånen inte beaktas vid beräkningen av det teoretiska beloppet. 22 Jämför även

text: SOU 2019:53, s. 126

text: . Samordningsbestämmelserna har även ändrats sedan avgörandena och särskilda icke-avgiftsfinansierade förmåner kan inte längre vara minimiförmåner. 23 Se Fuchs & Cornelissen, EU Social Security Law – A commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, 2015, s. 353. 24 Målet Koschitzki, punkt 31.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

title: Sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning är minimiförmåner

text: 1. När sjukersättning och aktivitetsersättning i form av garantiersättning (GSA) ska samordnas enligt förordning 883/2004 är förmånerna att anses som sådana invaliditetsförmåner som också är minimiförmåner.

text: 2. GSA ska samordnas som minimiförmåner för ersättning som avser tid från och med januari 2018. För ersättning som avser tid före januari 2018 ska GSA samordnas på det sätt som Försäkringskassan hittills har tillämpat.

text: 3. GSA ska exporteras inom EU/EES och Schweiz.

text: 4. Beräkningen av inkomstrelaterad sjukersättning och aktivitetsersättning (ISA) påverkas inte av att GSA är minimiförmåner.

text: Med minimiförmåner menas sådana förmåner som avses i artikel 58 i förordning 883/2004. Frågan om en förmån är en minimiförmån eller inte påverkar hur förmånen ska beräknas när förordningen är tillämplig.

text: EU-domstolen har i målet Zaniewicz-Dybeck (

text: , EU:C:2017:946) gjort bedömningen att den svenska garantipensionen är en minimiförmån.

text: I

text: SOU 2019:53

text: gjordes bedömningen att även GSA är minimiförmåner och att minimiförmåner inte behöver exporteras, dvs. betalas ut till personer som är bosatta i en annan medlemsstat . Försäkringskassan delade utredningens

text: bedömning att GSA är minimiförmåner, men påtalade i remissvaret att det är möjligt att göra en annan tolkning avseende exporten.

text: Den 2 juni 2022 beslutade regeringen om Sveriges förklaring i enlighet med artikel 9 i förordning 883/2004, den så kallade lagstiftningsförteckningen. I förteckningen anges GSA som både förmåner vid invaliditet och som sådana minimibelopp som avses i artikel 58 i förordning 883/2004.

text: Rättsläget när det gäller samordningen av GSA enligt förordning 883/2004 är oklart och behöver därför klargöras i ett rättsligt ställningstagande.

text: Allmänt om samordning enligt förordning 883/2004

text: Förordning 883/2004 har till syfte att samordna medlemsstaternas nationella socialförsäkringslagstiftning. För att kunna samordna olika länders nationella system finns det bestämmelser som innebär en utvidgad eller inskränkt tillämpning av vad som gäller i respektive lands nationella lagstiftning. För Försäkringskassan innebär det att sådana bestämmelser gäller före

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) och annan lagstiftning om socialförsäkring som ingår i förordningens tillämpningsområde.

text: I artikel 58 finns bestämmelsen om minimiförmåner.

text: Beviljande av ett tillägg

text: 1. En förmånstagare på vilken detta kapitel är tillämpligt får, i den medlemsstat där denne är bosatt och enligt vars lagstiftning en förmån utges till honom, inte tilldelas ett lägre förmånsbelopp än det minimibelopp som har fastställts enligt denna lagstiftning för en försäkrings- eller bosättningsperiod som motsvarar alla de försäkringsperioder som enligt detta kapitel har beaktats för utbetalningen.

text: 2. Den behöriga institutionen i den medlemsstaten skall under hela den tid personen är bosatt inom statens territorium betala ut ett tillägg till denne motsvarande skillnaden mellan det totala förmånsbelopp som skall utbetalas enligt detta kapitel och minimibeloppet.

text: Vad kännetecknar en minimiförmån?

text: EU-domstolen har uttalat att det är fråga om en minimiförmån ”när lagstiftningen i bosättningsstaten innehåller en specifik garanti som ska tillförsäkra dem som åtnjuter sociala trygghetsförmåner en minimiinkomst som överstiger storleken på de förmåner som de hade kunnat göra anspråk på enbart med stöd av fullgjorda försäkringsperioder och erlagda avgifter”. Att en minimiförmån ska innehålla en specifik garanti innebär inte att det måste vara ett specifikt belopp som gäller för alla. Det kan finnas mer än ett specifikt belopp med olika kvalifikationsvillkor i samma lagstiftning.

text: Syftet med artikel 58 är att garantera bosättningsstatens minimibelopp till den som annars, på grund av kortare försäkringsperioder i medlemsstaterna, helt hade saknat ersättning eller fått en låg ersättning. Bosättningsmedlemsstaten ska därför, efter att ha beaktat samtliga intjänade försäkringsperioder inom EU, ge ut en sådan minimiförmån som den nationella lagstiftningen föreskriver.

text: I målet Zaniewicz-Dybeck anges syftet med den svenska garantipensionen vara att tillförsäkra de försäkrade en skälig levnadsnivå på så sätt att de garanteras en minimiinkomst som är större än det belopp som de skulle ha fått om de bara fick inkomstgrundad inkomstpension då den är för låg eller till och med obefintlig. Utifrån framför allt detta uttalade syfte kom EUdomstolen fram till att garantipensionen var en minimiförmån.

text: Stämmer GSA in på kriterierna för minimiförmåner?

text: Vid samordning enligt förordning 883/2004 räknas GSA som förmåner vid invaliditet. Kapitel 4 i förordningen är därför tillämpligt för förmånerna. Invaliditetsförmåner som är beroende av försäkrings- eller bosättningsperioder, såsom GSA, hanteras dock enligt kapitel 5, där bland annat artikel 58 finns (se artikel 46).

text: Utifrån de tidigare avgörandena från EU-domstolen drog Försäkringskassan slutsatsen att GSA inte var minimiförmåner. Inte heller den svenska garantipensionen sågs som en minimiförmån innan EU-

text: domstolens dom i målet Zaniewicz-Dybeck. Frågan uppkom då om detta avgörande ändrar synen på GSA.

text: GSA är grundskyddet i det svenska systemet vid invaliditet, på samma sätt som garantipensionen är grundskyddet i den allmänna ålderspensionen. GSA lämnas till en försäkrad som saknar inkomstrelaterad ersättning, eller vars inkomstrelaterade ersättning understiger garantinivån (

text: 35 kap. 2 §

text: SFB). Syftet med GSA stämmer därmed in på den beskrivning av syftet med garantipensionen som anges i målet Zaniewicz-Dybeck. Även utformningen av bestämmelserna om att rätten till förmånerna tjänas in genom anknytning till Sverige, dvs. genom bosättning, är i huvudsak densamma för garantipension och GSA. Förmånerna är även skattefinansierade. Därtill kommer att GSA numera är angiven som minimibelopp i den svenska lagstiftningsförteckningen.

text: Mot denna bakgrund ska GSA anses vara minimiförmåner vid samordning enligt förordning 883/2004.

text: Vad innebär detta för beräkningen av GSA för personer som är bosatta i

text: Sverige?

text: Av målet Zaniewicz-Dybeck framgår att en minimiförmån ska beräknas enligt bestämmelserna i artikel 58, jämförda med bestämmelserna i nationell lagstiftning, dock utan tillämpning av nationella bestämmelser angående pro rata-beräkning.

text: Detta innebär att när en person är bosatt i Sverige ska alla perioder inom EU/EES och Schweiz beaktas vid beräkningen av minimibeloppet. När Försäkringskassan tillämpar

text: 35 kap. 20 §

text: SFB ska alltså även perioder i andra medlemsstater tas med vid beräkningen.

text: Av Högsta förvaltningsdomstolens (HFD) avgörande

text: HFD 2018 ref. 38

text: framgår att det inte finns något hinder mot att tillämpa bestämmelsen i

text: 35 kap. 22 §

text: SFB. Detta innebär att både svensk ISA och utländska invaliditetsförmåner som inte är att likställa med garantiersättning kan dras av från minimibeloppet. Detta avdrag kan i vissa fall leda till att den försäkrades GSA blir lägre än vad den skulle ha blivit med dagens sätt att beräkna.

text: Samordningen gäller ersättning som avser tid från och med januari 2018 Försäkringskassan har fram till nu tillämpat den beräkning som ansetts vara rätt utifrån tidigare förarbeten . Denna tillämpning ifrågasattes inte heller av domstolarna innan EU-domstolens dom i målet Zaniewicz-Dybeck.

text: Rättsläget kan därför anses ha ändrats genom den domen. GSA är en månadsersättning. Den första månaden efter EU-domstolens dom är januari 2018. Samordningen av GSA som minimiförmåner ska därför endast gälla sådan ersättning som avser tid från och med januari 2018. För ersättning som avser tid före januari 2018 ska samordningen ske på det sätt som Försäkringskassan hittills har gjort.

text: Ska GSA exporteras till andra medlemsstater?

text: GSA är både invaliditetsförmåner och minimiförmåner. Invaliditetsförmåner omfattas av artikel 7, den bestämmelse som säger att en ersättning inte får minskas, ändras, hållas inne, dras in eller förverkas bara för att en person bor i en annan medlemsstat. Artikel 7 är dock inte tillämplig om annat föreskrivs i förordningen. Det finns ett generellt undantag för de särskilda icke-avgiftsfinansierade förmånerna som regleras i artikel 70 och som anges i bilaga X. GSA är inte sådana förmåner som regleras i artikel 70. Frågan blir då om lydelsen i artikel 58 innebär att GSA undantas från huvudregeln om export.

text: Det framgår av lydelsen i artikel 58 att det tillägg som ska beräknas enligt bestämmelsen, dvs. skillnaden mellan minimibeloppet och det totala beloppet av partiella förmåner från alla medlemsstater, bara ska betalas ut när personen bor i medlemsstaten. Frågan om en minimiförmån kan exporteras har dock än så länge inte prövats av HFD eller EU-domstolen. Målet Zaniewicz-Dybeck rörde en person som var bosatt i den behöriga medlemsstaten. Frågan om export av förmånen var därför inte aktuell i det målet.

text: En möjlig tolkning är att GSA är detsamma som det tillägg som avses i artikel 58 eftersom GSA kan sägas vara ett tillägg till ISA. En sådan tolkning skulle alltså innebära att GSA inte kan exporteras, eftersom tillägget bara ska betalas ut så länge personen bor i medlemsstaten. Det sätt som HFD beskriver beräkningen av garantipensionen skulle kunna tyda på att GSA ska ses som det tillägg som avses i artikel 58. Även EUdomstolens uttalanden om att en minimiförmån inte ska beräknas med stöd av förordningens eller medlemsstatens bestämmelser om pro rata-beräkning skulle kunna tala för att GSA inte ska exporteras. Domstolarnas beskrivningar av beräkningen bygger dock på förutsättningen att personen är bosatt i Sverige, vilket gör det svårt att veta hur garantipensionen skulle kunna beräknats och samordnats om personen bott i en annan medlemsstat.

text: En annan möjlig tolkning är att artikel 58 anger hur beräkningen av en minimiförmån ska göras i en viss situation, dvs. när personen är bosatt i den behöriga medlemsstaten. Tillägget enligt artikel 58 är alltså ett resultat av den beräkning som ska göras enligt artikeln. Tillägget räknas fram på ett annat sätt än både den nationellt beräknade och den pro rata-beräknade förmånen. Detta talar emot att GSA är detsamma som det tillägg som avses i artikel 58. Rubriken på artikel 58 är ”Beviljade av ett tillägg”, vilket talar för att det är just en särskild situation när ett tillägg ska betalas ut som regleras här. Detta kan jämföras med t.ex. rubrikerna i artikel 52 ”Beviljade av förmåner” och i artikel 70 ”Allmän bestämmelse”.

text: Exportabilitetsprincipen är en av de grundläggande principerna i förordning 883/2004 och framgår även direkt av Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (artikel 48). Principen syftar till att säkra den fria rörligheten. En tolkning som innebär att artikel 58 är tillämplig även när personen inte är bosatt i Sverige och som innebär att GSA aldrig kan exporteras främjar inte den fria rörligheten. Vidare framgår det inte uttryckligen av artikel 58 eller resten av förordningen att artikel 7 eller resterade artiklar i kapitel 5 inte skulle vara tillämpliga när personen inte är bosatt i Sverige.

text: Som anges ovan är syftet med artikel 58 att garantera bosättningsstatens minimibelopp till den som annars, på grund av kortare försäkringsperioder i medlemsstaterna, helt hade saknat ersättning eller fått en låg ersättning. Tanken är därmed att personen inte ska hamna i ett sämre läge på grund av att han eller honutövat sin rätt till fri rörlighet. Denna tanke framgår även av själva beräkningen där alla perioder inom medlemsstaterna beaktas som om de vore fullgjorda i den aktuella medlemsstaten. Även såväl syftet med artikel 58 som dess konstruktion talar alltså för en tolkning som främjar den fria rörligheten. Mot denna bakgrund anser Försäkringskassan att artikel 58 reglerar hur GSA ska beräknas när personen är bosatt i Sverige, men inte

text: hur förmånerna ska samordnas och beräknas när personen bor i en annan medlemsstat.

text: Detta innebär att GSA ska exporteras i enlighet med artikel 7 och att förmånerna då ska pro rata-beräknas enligt artiklarna i kapitel 5 om personen har perioder från flera medlemsländer.

text: Ifall personen inte har några perioder att samordna exporteras den nationellt beräknade förmånen. Både den pro rata-beräknade och den nationellt beräknade förmånen räknas fram på ett annat sätt än tillägget i artikel 58. Det är alltså inte tillägget som exporteras, utan förmånerna såsom de ska beräknas när personen inte bor i Sverige.

text: Påverkas beräkningen av ISA av att GSA är minimiförmåner?

text: EU-domstolen har i två mål, Stinco och Panfilo samt Koschitzki, uttalat att minimiförmånen ska beaktas vid beräkning av det teoretiska beloppet. Det teoretiska beloppet är den första delen i en pro rata-beräkning, se artikel 52.1 b i. Det teoretiska beloppet ligger sedan till grund för det faktiska beloppet, som motsvarar medlemsstatens andel av det totala antalet år inom EU/EES och Schweiz, se artikel 52.1 b ii.

text: I målen var förmånerna uppbyggda på ett sådant sätt att om personerna hade fullgjort alla sina perioder i den aktuella staten, dvs. arbetat hela sina yrkesliv i den staten, så hade ett tilläggsbelopp beviljats för att nå upp till minimipensionen. Den aktuella minimipensionen var en särskild ickeavgiftsfinansierad förmån. Som framgår ovan är GSA inte sådana särskilda icke-avgiftsfinansierade förmåner som var aktuella i målen. Av den anledningen kan det vara svårt att dra säkra slutsatser när det gäller beräkningen.

text: Syftet med det teoretiska beloppet är att det ska motsvara det belopp personen skulle ha fått om alla perioder var svenska, dvs. vad personen skulle ha fått ifall personen inte varit i någon gränsöverskridande situation. Det teoretiska beloppet ska räknas ut enligt nationell lag. Skyldigheten att beakta tillägget innebär inte att det föreligger en skyldighet att ge tillägget ett annat innehåll än det som det har enligt nationell lagstiftning.

text: GSA är baserad på bosättningsperioder. Det framgår av artikel 52.1 b i att beräkningen av det teoretiska beloppet görs utifrån försäkrings- och/eller bosättningsperioder. Förordningen godkänner alltså både bosättningsperioder och försäkringsperioder som grund för pro rata-beräkningen. ISA bör därför beräknas som om personen endast varit yrkesverksam i Sverige och GSA bör på motsvarande sätt beräknas utifrån bosättningsperioder, dvs. som om personen endast varit bosatt i Sverige. Att beräkna GSA på detta sätt blir dock endast aktuellt när personen är bosatt i en annan medlemsstat, eftersom beräkningen av GSA när personen är bosatt i Sverige ska göras enligt svensk lag med beaktande av artikel 58, se ovan.

text: GSA är inte heller ett tillägg i den meningen att ISA höjs till en viss garantinivå, även om GSA kan sägas fungera som ett tillägg till ISA eftersom GSA utgår när ISA är låg eller obefintlig. Det förmånsbelopp som räknas fram för ISA påverkas alltså inte av GSA, utan tvärtom påverkas GSA av den ISA som personen har rätt till. Det finns i nationell rätt inte något stöd för att fastställa ISA till ett högre belopp än 64,7 procent av antagandeinkomsten. Även lydelsen av artikel 52.1 b kan sägas tala emot detta, eftersom det där framgår att om förmånsbeloppet enligt den nationella lagstiftningen inte är avhängigt av de fullgjorda periodernas längd ska detta belopp betraktas som teoretiskt belopp. ISA är en sådan förmån och det teoretiska beloppet av ISA är därför 64,7 procent av antagandeinkomsten.

text: Mot denna bakgrund gör Försäkringskassan bedömningen att det teoretiska beloppet av ISA inte påverkas av att GSA ska samordnas som minimiförmåner.

text: Artikel 7 och 58 i förordning 883/2004

text: 35 kap. 20 och 22 §§ SFB

text: Förklaring från Sverige i enlighet med

text: artikel 9 i förordning (EG) nr 883/2004

text: EU-domstolens avgöranden i målen Torri (

text: ), Browning (

text: ), Stinco och Panfilo (

text: ), Koschitzki (

text: ), samt Zaniewicz- Dybeck (

text: HFD 2018 ref. 38

text: Marie Axelsson

text: Ulrica Svedell Ida Frithiof Emma Holm


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-11-28 Dnr 2022/019050 Serienummer 2022:10

text: Stöd i rättspraxis

title: Sjukpenninggrundande inkomst för personer som fyllt 66 år

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Försäkrade som arbetar efter att de har fyllt 66 år ska i vissa fall få sjukpenninggrundande inkomst (SGI) beräknad på det arbete som de skulle ha utfört om inte anledning som sägs i

text: 26 kap. 17 § socialförsäkringsbalken

text: förelegat.

text: Detta kräver att 1. personen skulle ha utfört arbete i anställningen ifall hen hade varit frisk, 2. arbetet har avtalats innan den försäkrade blev sjuk och 3. det i övrigt inte finns något som talar mot att den försäkrade skulle ha arbetat i anställningen om hen hade varit frisk.

text: För personer med inkomst av annat förvärvsarbete får motsvarande bedömning göras med hänsyn till de förhållanden som är aktuella för dem.

text: Bakgrund

text: Enligt

text: 26 kap 17 §

text: SFB gäller SGI-skydd under tid då den försäkrade inte förvärvsarbetar av någon anledning som ger rätt till ersättning i form av 1. sjukpenning, 2. ersättning för arbetsresor i stället för sjukpenning, 3. rehabiliteringsersättning, eller 4. ersättning från arbetsskadeförsäkringen enligt 38–42 kap. som motsvarar ersättning enligt 1–3 eller någon annan jämförbar ekonomisk förmån.

text: Om det inte finns skäl som talar emot det gäller SGI-skydd också under tid då den försäkrade har ansökt om sådan ersättning som anges i första stycket 1 och väntar på ett slutligt beslut av Försäkringskassan i ärendet.

text: Första och andra styckena gäller endast för tid före 66 års ålder.

text: Under tid med exempelvis sjukpenning är alltså den SGI som de försäkrade hade när de blev sjuka skyddad så länge deras arbetsförmåga är nedsatt med

text: minst en fjärdedel. Att de får behålla en SGI under tiden de inte arbetar är en

text: förutsättning för att de ska ha rätt till förmånen. Det framgår dock av

text: 26 kap. 17 § tredje stycket

text: SFB att SGI-skydd vid sjukdom inte gäller för tid efter att den försäkrade fyllt 66 år. Det skydd som möjliggör för personer att uppbära sjukpenning finns därför inte för dessa personer. Det framgår dock tydligt att

text: det är tänkt att de försäkrade ska kunna uppbära sjukpenning även efter 66 års ålder (jmf 27 kap. 36–37 §§ SFB).

text: Tidigare, när åldersgränsen i

text: 26 kap. 17 §

text: SFB var 65 år, reglerades rätten till SGI för personer över denna ålder i en bestämmelse i Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1998:12

text: ) om sjukpenninggrundande inkomst. Bestämmelsen har dock nu förlorat sin betydelse då den anger en åldersgräns som inte längre är aktuell.

text: I och med att bestämmelsen i föreskriften inte längre kan tillämpas uppkommer frågan hur SGI ska hanteras för personer som ansöker om de förmåner som anges i

text: 26 kap. 17 §

text: SFB och är äldre än 66 år.

text: Överväganden

text: Som konstaterats ovan finns det inget SGI-skydd för personer över 66 år på grund av sjukdom. Frågan är då om det ändå kan finnas möjlighet för dessa att uppbära ersättning under tid med sjukdom. En sådan möjlighet framkommer av rättspraxis.

text: Av rättspraxis framgår att SGI kan höjas under tiden den försäkrade är sjuk och inte arbetar eller arbetar i lägre omfattning än tidigare, om hen skulle ha tillträtt en ny anställning ifall hen hade varit frisk. Förutsättningen för detta är att den nya anställningen har avtalats innan den försäkrade blev sjuk, och att det i övrigt inte finns något som talar mot att den försäkrade skulle ha arbetat i anställningen om hen hade varit frisk (FÖD 1985:29 och FÖD 1985:33). Inkomsterna från anställningen måste naturligtvis också i övrigt uppfylla villkoren för SGI.

text: På motsvarande sätt kan SGI också höjas för den som på grund av sjukdom inte kunnat återgå i att arbeta hela sin vanliga arbetstid efter en period av tjänstledighet. Även i så fall gäller att den försäkrade och arbetsgivaren redan innan den försäkrade blev sjuk måste ha avtalat om att tjänstledigheten skulle upphöra vid en viss tidpunkt, och att det inte finns något som talar emot att den försäkrade skulle ha återgått i att arbeta sin normala arbetstid om hen inte hade varit sjuk (

text: RÅ 2001 ref. 54

text: och

text: RÅ 2003 not. 63

text: Denna rättspraxis visar att det i vissa fall går att få en SGI baserad på arbete som man skulle ha utfört om man inte varit sjuk. Detta har gällt i situationer där man med tillräcklig säkerhet har kunnat avgöra att den försäkrade skulle ha arbetat i ett visst arbete om den varit frisk.

text: Ytterligare stöd för att SGI kan beräknas på inkomst som den försäkrade skulle ha fått om den inte varit sjuk framgår av Försäkringskassans rättsliga ställningstagande 2018:05. Försäkringskassan har där tagit ställning till att SGI, under tid med skydd, kan ändras enligt den lönerevision som framgår av avtal mellan den försäkrade och dennes arbetsgivare.

text: För försäkrade över 66 år kan i många fall motsvarande situation uppkomma och de bör då kunna få en SGI fastställd på det arbete som de skulle ha utfört om de varit friska den dagen.

text: Detta kräver då att 1. personen skulle ha utfört arbete i anställningen ifall hen hade varit frisk, 2. arbetet har avtalats innan den försäkrade blev sjuk och 3. det i övrigt inte finns något som talar mot att den försäkrade skulle ha arbetat i anställningen om hen hade varit frisk.

text: För personer med inkomst av annat förvärvsarbete får motsvarande bedömning göras med hänsyn till de förhållanden som aktuella för dem. Tidigare års inkomster av näringsverksamhet, tillsammans med den planerade arbetstiden, kan då ge ledning i att bedöma den framtida inkomsten.

text: Så länge dessa förutsättningar är uppfyllda så skulle personen således kunna få en SGI trots att hen inte faktiskt arbetar. Eftersom det här inte handlar om ett SGI-skydd utan i teorin om en ny SGI för var dag personen skulle ha arbetat kan detta endast komma i fråga för tid som de har inplanerat arbete. De dagar de inte skulle ha arbetat har de alltså inte heller någon SGI.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 26 kap. 17 §

text: SFB

text: 27 kap. 36–37 §§ SFB

text: FÖD 1985:29

text: FÖD 1985:33

text: RÅ 2001 ref. 54

text: RÅ 2003 not. 63

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Detta rättsliga ställningstagande bedöms inte påverka mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt på något nämnvärt sätt då det i stora drag motsvarar den tillämpning som Försäkringskassan även tidigare haft.

text: Marie Axelsson

text: Jacob Krook


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-12-14 Dnr FK 2022/017536 Serienummer 2022:11

text: Exempelvis

text: 5 kap.

text: 4 §§

text: förordning (

text: ) om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser. 2 Se FKRS 2021:2.

text: Se

text: 106 kap. 38 § första stycket

text: SFB respektive

text: 7 kap. 15 § utsökningsbalken

text: . 4 I

text: 11 kap. 22 § andra stycket skatteförfarandelagen

text: finns ett förbud mot att under vissa förhållanden gå med på frivillig höjning av skatteavdrag för den som har utmätning, men regeln gäller inte de flesta av de utbetalningar som Försäkringskassan gör och någon motsvarande regel finns inte för att säkerställa att avdrag kan göras för institutionsvistelse och på begäran av socialnämnden. 5 Jfr.

text: prop. 2001/02:164 s. 30

text: . 6 Se även

text: prop. 1988/89:33 s. 18

text: . 7 Se KFM M 2021:1 (Kronofogdemyndighetens information om bestämmande av förbehållsbelopp vid löneutmätning), s. 16 samt Kronofogdens handbok Utmätning beslutad 2022-04-12, s. 246.

text: Artikel 72.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009

text: om tillämpningsbestämmelser till förordning

text: (EG) nr 883/2004

title: Försäkringskassan ska göra avdrag i följande ordning vid utbetalning

text: Avdragsordning

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Vid utbetalning ska Försäkringskassan göra avdrag i följande ordning: 1. sammanträffande av förmåner 2. obligatoriskt skatteavdrag 3. institutionsvistelse 4. Försäkringskassans beslut om kvittning och utländsk fordran med prioritet för den fordran som är äldst hos Försäkringskassan 5. utmätning 6. begäran från socialnämnden 7. överenskommelse med den försäkrade om avdrag 8. frivilligt skatteavdrag.

text: Bakgrund och överväganden

text: När Försäkringskassan betalar ut en ersättning görs ofta avdrag på grund av författningsreglerade skyldigheter eller efter överenskommelse med den försäkrade. I vilken ordning avdragen görs har betydelse när ersättningen inte är tillräckligt stor för att alla avdrag ska kunna göras. Syftet med detta rättsliga ställningstagande är att klargöra i vilken ordning Försäkringskassan ska göra avdrag vid utbetalning av en ersättning.

text: Sammanträffande av förmåner

text: Vid sammanträffande av förmåner enligt

text: 107 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) eller liknande bestämmelse ska avdrag göras på den ersättning som beviljas retroaktivt för samma tid som en tidigare ersättning har betalats ut. Avdraget ska alltså göras genom att den första utbetalningen räknas av från utbetalningen av den retroaktivt beviljade förmånen. Den först utbetalade förmånen ska, i enlighet med det ställningstagande Försäkringskassan tidigare gjort, stå kvar i bokföringen och i rapporteringen till Skatteverket. Avdrag för

text: preliminärskatt gjordes redan när den första förmånen betalades ut och ytterligare avdrag blir bara aktuellt om någon del inte ska samordnas. Om det är aktuellt med avdrag för sammanträffande av förmåner ska det därför göras allra först.

text: Skatteavdrag

text: När en skattepliktig ersättning betalas ut ska avdrag för obligatorisk preliminärskatt göras enligt

text: 10 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: . Enligt uttryckliga lagbestämmelser ska avdraget för obligatorisk preliminärskatt göras före avdrag för institutionsvistelse och utmätning. Slutsatsen är därmed att avdrag för obligatorisk preliminärskatt bör ha företräde framför andra avdrag, på så sätt att andra avdrag inte får medföra att avdrag för obligatorisk preliminärskatt inte kan göras.

text: Nästa fråga är om frivilligt avdrag för preliminärskatt ska ha samma prioritet som obligatoriskt avdrag för preliminärskatt.

text: Att ge frivilligt avdrag för preliminärskatt prioritet över andra avdrag skulle göra det möjligt för den försäkrade att undvika dessa avdrag. Därför bör frivilligt avdrag för preliminärskatt ha lägre prioritet än obligatoriskt avdrag för preliminärskatt. Lagtexterna i

text: 106 kap. 38 §

text: SFB och

text: 7 kap. 15 § utsökningsbalken

text: bör tolkas som att endast obligatoriskt avdrag för preliminärskatt har företräde. Förarbetena säger inget i frågan.

text: Institutionsvistelse

text: Avdrag för institutionsvistelse görs för att inte överkompensera en mottagare av en förmån, som ska tillgodose hens levnadskostnader, när hen vistas på en institution och därför har kraftigt minskade levnadskostnader. Om avdraget prioriterades lägre än kvittning, avdrag för utländsk fordran och utmätning, skulle situationer uppstå när betalning av den försäkrades skulder skulle medföra att avdraget för institutionsvistelse blev mindre. Det skulle strida mot lagstiftningens syfte. För att förhindra det bör avdrag för institutionsvistelse göras direkt efter avdrag för sammanträffande av förmåner och obligatoriskt skatteavdrag.

text: Kvittning, avdrag för utländsk fordran och utmätning

text: Försäkringskassan har under en längre tid prioriterat avdrag enligt myndighetens beslut om kvittning högre än avdrag för utmätning. Detta överensstämmer med Kronofogdens hantering av löneutmätningar , och det har inte framkommit några skäl att frångå denna ordning. Därför bör avdrag enligt beslut om kvittning för egen fordran enligt

text: 108 kap. 22 §

text: SFB eller liknande bestämmelse (egen kvittning) ha företräde framför utmätning. Avdrag

text: för utländsk fordran ska göras på samma sätt som avdrag för egna felutbetalningar, det vill säga som för egen kvittning. Efter avdrag för sammanträffande av förmåner, skatt och institutionsvistelse bör därför avdrag för egen kvittning och utländsk fordran göras. Avdrag för utländsk fordran och för egen kvittning har samma status, och prioritet bör ges till egen kvittning om kvittningsfordran är äldre än begäran om avdrag för utländsk fordran och till avdrag för utländsk fordran om begäran är äldre än kvittningsfordran. Efter egen kvittning och avdrag för utländsk fordran bör avdrag för utmätning göras.

text: Avdrag på begäran av socialnämnden

text: Avdrag på begäran av socialnämnden med stöd av

text: 107 kap. 5 §

text: SFB är en samordningsregel med en annorlunda konstruktion än

text: 107 kap. 2 §

text: SFB. Den innebär att socialnämnden kan få det belopp som efter olika avdrag skulle ha betalats ut till den försäkrade. Avdrag på begäran av socialnämnden bör därför ha lägre prioritet än andra lagstadgade avdrag.

text: Avdrag på den försäkrades begäran

text: Avdrag på den försäkrades begäran har lägre prioritet än lagstadgade avdrag. Detsamma gäller frivilligt avdrag för preliminärskatt. Om den försäkrade har ingått avtal om avdrag istället för inbetalning för att betala en skuld och samtidigt begärt att skatteavdraget ska höjas på ett sätt som inte är förenligt med det frivilliga avdraget, bör den försäkrade kontaktas och tillfrågas vad hens vilja är. Om kontaktförsöken misslyckas bör avdrag som utgör amortering enligt en avbetalningsplan ha högre prioritet än frivilligt avdrag för preliminärskatt.

text: Påverkan på mänskliga rättigheter m.m. Detta rättsliga ställningstagande bedöms inte påverka utifrån perspektiven mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt på något nämnvärt sätt.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Författningar

text: 7 kap. 15 § utsökningsbalken

text: 106 kap. 38 §, 107 kap. 2 och 5 §§ samt 108 kap. 22 § SFB

text: 10 kap. 2 §

text: och

text: 5 kap.

text: 4 §§

text: förordning (

text: Förarbeten

text: Prop. 1988/89:33

text: Prop. 2001/02:164

text: EU-förordning

text: (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen.

text: Myndighetspublikationer

text: FKRS 2021:2,Tillämpning av samordningsregeln i

text: 107 kap. 2 § socialförsäkringsbalken

text: KFM M 2021:1, Kronofogdemyndighetens information 2021:1 om bestämmande av förbehållsbeloppet vid löneutmätning Kronofogdens handbok Utmätning beslutad 2022-04-12

text: Ingrid Utne Beslutsfattare Maria Ångman Wiesel Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2022-12-13 Dnr FK 2022/021283 Serienummer 2022:12

title: Föräldraavdrag vid omprövning av rätt till assistansersättning när föräldraansvar tidigare har beaktats genom en individuell bedömning

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Vid omprövning av rätten till assistansersättning enligt

text: 51 kap. 12 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) för ett barn ska föräldraavdrag göras enligt

text: 51 kap. 6 §

text: SFB om det normala föräldraansvaret inte påverkar antalet assistanstimmar i den avdragskategorin på annat sätt. Om individuellt bedömt föräldraansvar påverkar antalet assistanstimmar i samma avdragskategori efter omprövningen ska föräldraavdrag inte göras.

text: Ett individuellt bedömt föräldraansvar ska anses påverka antalet assistanstimmar om det i någon del som inte omprövas har medfört att något hjälpbehov endast godtagits delvis eller inte alls.

text: Bakgrund och överväganden

text: Bakgrund

text: När behovet av personlig assistans bedöms för ett barn ska det bortses från det hjälpbehov som en vårdnadshavare normalt ska tillgodose enligt

text: föräldrabalken

text: med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter (

text: 51 kap. 6 § första stycket

text: SFB). Den 1 januari 2023 ändras hur det så kallade normala föräldraansvaret ska beaktas. Från att beaktas genom en individuell bedömning ska det för personlig assistans som avser tid från den 1 januari 2023 i stället ske genom schablonavdrag (föräldraavdrag). Det gäller när beslut om rätt till assistansersättning fattas efter ikraftträdandet. Avdragen görs från hjälpen med grundläggande respektive andra personliga behov med visst antal timmar per dygn som assistans lämnas (

text: 4 a §

text: förordningen [1993:1091] om assistansersättning). Det finns alltså två avdragskategorier; ett för hjälp med grundläggande behov och ett för hjälp med andra personliga behov. För hjälp med vissa behov ska föräldraavdrag inte göras alls (

text: 51 kap. 6 § andra stycket

text: SFB).

text: Rätten till assistansersättning ska omprövas i den utsträckning som denna rätt har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade (

text: 51 kap. 12 §

text: SFB). Omprövningen är alltså partiell. De väsentligt ändrade förhållandena kan innebära att behovet av assistans inte bara minskar utan även ökar. Om behovet ökar kan det normala föräldraansvaret behöva beaktas när man bedömer och beräknar hur många assistanstimmar som den försäkrade har rätt till efter omprövning. Om behovet inte ökar finns det inte något behov där det normala föräldraansvaret kan beaktas.

text: Från och med ikraftträdandet den 1 januari 2023 kan Försäkringskassan endast beakta föräldraansvaret genom att göra föräldraavdrag, om assistansen avser tid efter ikraftträdandet.

text: Föräldraavdraget kan vid en omprövning aldrig bli större än den eventuella ökningen. Det beror på att ändrad lagstiftning inte är väsentligt ändrade förhållanden hänförliga till den försäkrade (

text: 51 kap. 12 §

text: SFB).

text: När rätten till assistansersättning ska omprövas efter den 1 januari 2023 och föräldraansvaret har beaktats individuellt är det oklart hur föräldraansvaret ska beaktas när behovet av assistans inte bara minskar utan också ökar. Frågan är när eller hur föräldraavdrag ska göras vid en partiell omprövning. Det behövs därför ett rättsligt ställningstagande.

text: Överväganden

text: Försäkringskassan anser att det finns två principer att utgå från. Den första är att det normala föräldraansvaret måste beaktas på något sätt i behovsbedömningen (

text: 51 kap. 6 §

text: SFB). Den andra är att föräldraansvaret inte får beaktas mer än en gång, vilket sker om det beaktas både genom individuell bedömning och föräldraavdrag. Det är en följd av att föräldraavdragen ersätter det individuellt bedömda föräldraansvaret och följer även av att föräldraansvaret enligt förarbetena inte ska beaktas två gånger (jfr

text: 51 kap. 6 §

text: SFB och

text: prop. 2021/22:214 s. 39

text: och

text: Föräldraavdrag ska alltså göras om det normala föräldraansvaret inte beaktas på något annat sätt. Det går inte att kombinera individuellt bedömt föräldraansvar med föräldraavdrag. Men det bör gå att göra ett föräldraavdrag även om föräldraansvaret har bedömts individuellt under förutsättning att de inte görs i samma avdragskategori. Det är en följd av att det finns två föräldraavdrag; ett för hjälp med grundläggande behov och ett för hjälp med andra personliga behov.

text: Det normala föräldraansvaret bör anses ha beaktats genom en individuell bedömning om det medfört att något hjälpbehov endast godtagits delvis eller inte alls. Det avgörande bör vara att det har haft en påverkan på antalet beviljade assistanstimmar.

text: Vid omprövning av rätten till assistansersättning för ett barn bör Försäkringskassan därför göra föräldraavdrag enligt

text: 51 kap. 6 §

text: SFB från behovet av hjälp med grundläggande respektive andra personliga behov. En förutsättning bör vara att det normala föräldraansvaret inte har påverkat antalet tidigare beviljade assistanstimmar på något annat sätt inom samma avdragskategori i den del som inte omprövas. Det individuellt bedömda föräldraansvaret får alltså inte påverka antalet beviljade assistanstimmar i samma avdragskategori efter omprövningen. Om det påverkar antalet assistanstimmar efter omprövningen i samma avdragskategori bör föräldraavdrag inte kunna göras.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 51 kap. 6 och 12 §§ SFB

text: Regeringens proposition (

text: prop. 2021/22:214

text: ) Stärkt rätt till personlig assistans – grundläggande behov för personer som har en psykisk funktionsnedsättning och ökad rättssäkerhet för barn

text: Marie Axelsson Beslutsfattare Anna Haglund David Wollein Waldetoft Föredragande