text: Från och med den 12 juni 2026 ska de förordningar som ingår i EU:s migrations- och asylpakt tillämpas, bland annat asylprocedurförordningen och skyddsgrundförordningen. Detta innebär bl.a. att

text: utlänningslagens

text: och utlänningsförordningens bestämmelser inte är tillämpliga i de delar de är i strid med eller regleras av dessa förordningar. Den anpassade nationella lagstiftningen träder i kraft vid olika tillfällen. Detta rättsliga ställningstagande/denna rättsutredning/rättsliga kommentar är inte uppdaterat i relation till förordningarnas bestämmelser eller anpassad nationell lagstiftning. Notera att det i

text: utlänningslagen

text: och i vissa av de EU-rättsliga förordningarna finns övergångsbestämmelser som reglerar vilka ärenden som ska träffas av de olika regelverken.

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-06-15 2.0 Friskrivningsklausul RA/082/2026

text: -02 -06 2020 5 rD ty S

text: I N S T R U K T I O N

text: MIG 2012:20

text: och

text: MIG 2015:22

text: Genom olika internationella överenskommelser om de mänskliga rättigheterna har Sverige åtagit sig att ge uppehållstillstånd till personer som är i behov av skydd. Det är visserligen en grundläggande princip att bevisbördan därvid åligger den asylsökande. Denne behöver dock i vissa fall endast göra sitt behov av internationellt skydd sannolikt (

text: prop. 1996/97:25 s. 98

text: ). Därav följer enligt uttalanden i Migrationsöverdomstolens praxis att sökanden också måste göra sin identitet ”sannolik” (

text: MIG 2007:9

text: ). ... En allmän förutsättning för att bevislättnad ska kunna komma i fråga är att en asylsökande talar sanning och hjälper utredaren så att alla fakta i ärendet kan klarläggas. Vid bedömningen av trovärdigheten i sökandes utsaga har Migrationsöverdomstolen i praxis fästs vikt vid att berättelsen är sammanhängande och inte präglas av motstridiga uppgifter och att berättelsen till sina huvuddrag förblir oförändrad under asylprövningens gång i olika instanser (

text: MIG 2007:12

text: och

text: MIG 2007:33

text: Ett skäl till sådan bevislättnad är att många skyddssökande kommer från länder som saknar fungerande myndigheter som kan utfärda id-handlingar och vars passhandlingar inte godtas av svenska myndigheter. Omständigheterna gör då att det är omöjligt för dessa personer att på vanligt sätt visa sin identitet genom att förete handlingar. I sådana fall bedöms sökanden inte kunna ta fram traditionell bevisning rörande sin identitet och det har av detta skäl inte heller ansetts rimligt att kräva det. Ytterligare utredning rörande sådana personers ursprung kan göras genom t.ex. språkanalys och kunskapsfrågor, som i sin tur kan stärka tillförlitligheten av uppgifter om medborgarskap och hemvist. Sådan bevisning kan emellertid innebära att sökanden endast har gjort sin identitet sannolik. Denna bevisgrad har då i vissa fall kunnat bedömas som tillräcklig. Inom ramen för asylprocessen har därefter oftast sökandens uppgifter om namn och födelsetid godtagits och beslut fattats utifrån vad den sökande uppgett om sin identitet. I de fall då en sökande bedömts vara skyddsbehövande och beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, har denne blivit folkbokförd och tilldelats ett personnummer. I och med detta har personen accepterats som invandrad i Sverige med den uppgivna identiteten och även getts möjlighet till etablering i det svenska samhället. Sveriges åtagande att bereda personer skydd genom att bevilja uppehållstillstånd anses således väga så tungt att uppehållstillstånd inte kan nekas på den grunden att det finns en viss kvarstående oklarhet kring huruvida den identitet som utlänningen uppgett är riktig.

text: Se RS/026/2021 rättsligt ställningstagande angående begreppet hemvist i asylärenden

text: A har till styrkande av sin identitet gett in ett somaliskt körkort. Även om körkortet inte styrker identiteten har han genomgående vidhållit att han kommer från Mogadishu. Han har också genom de svar som han lämnat på olika frågor gjort sannolikt att han haft sin hemvist där. Migrationsöverdomstolen finner därför inte anledning att ifrågasätta att A kommer från Mogadishu i Somalia. Hans asylskäl ska därför prövas mot Mogadishu och Somalia.

text: Migrationsöverdomstolen konstaterar inledningsvis att A och B inte har klarlagt sina identiteter. De får emellertid anses ha gjort sannolikt att de är från KRG-området i Irak och att deras skyddsskäl ska prövas mot detta land. Vidare konstaterar Migrationsöverdomstolen att migrationsdomstolen gjort bedömningen att A, såsom han själv gjort gällande, är född år 1992. Migrationsöverdomstolen finner inte anledning att göra någon annan bedömning.

text: 2.4.2.2 Muntlig utredning och kunskapskontroll

text: 2.4.2.4 När ska en språkanalys göras?

text: 2.4.2.5 Resultatet från språkanalyser

text: 2.4.2.6 Värdering av språkanalys och motivering av beslut

nyckelord: Praxis Medborgarskap Hemvist Utredning Språkanalyser Identitetshandlingar

title: Utredning och prövning av identitet och medborgarskap samt hemvist och vanlig vistelseort i asylärenden

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: Sammanfattning

text: För att kunna pröva en ansökan om uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl måste Migrationsverket veta vilket land (medborgarskapsland eller för statslösa vanlig vistelseort) den sökande är hemmahörande i, och i vilken del av detta land sökanden har haft sin hemvist.

text: Frågan om vilket land som sannolikt är den sökandes medborgarskapsland, eller vanliga vistelseort, är viktig även för att Migrationsverket ska kunna ge anvisning om vart verkställighet ska ske om ansökan avslås.

text: Detta ställningstagande ger anvisningar för utredningen av ID och hemvist.

text: 1. Bakgrund

text: ID och hemvist är centrala begrepp för prövningen av en asylansökan. Trots detta har kvalitetsuppföljningar visat att det finns en osäkerhet gällande utredningsåtgärder och bevisprövningen.

text: Därutöver har Sten Heckscher i sin rapport ”Granskning av Migrationsverkets användning av språkanalyser” gett konkreta förslag, som bl.a. ökar Migrationsverkets ansvar för ID- och hemvistutredningarna.

text: 2. Rättslig bedömning

text: 2.1 Prövning av asylskäl

text: När en person ansöker om asyl i Sverige ska Migrationsverket pröva om han eller hon vid ett återvändande till sitt medborgarskapsland eller, för statslösa, sin vanliga vistelseort skulle riskera att utsättas för något som medför att han eller hon har ett skyddsbehov i

text: utlänningslagens

text: mening. Vilket land, eller del av land, en person kommer ifrån kan vara direkt avgörande för om personen ska beviljas uppehållstillstånd eller inte.

text: Det är den sökande som har bevisbördan för sin identitet, sitt medborgarskap, eller sin vanliga vistelseort, sin hemvist och sitt behov av skydd. Migrationsverket har också en utredningsskyldighet som i asylärenden, där det är fråga om ett skyddsbehov, är relativt långtgående. Det innebär bl.a. att Migrationsverket ska hjälpa den sökande genom att ge honom eller henne möjlighet att göra sina skäl för ansökan sannolika.

text: 2.2 Anvisning av verkställighet

text: Om en person som har sökt asyl bedöms sakna skyddsbehov och inte heller ska beviljas uppehållstillstånd på någon annan grund, ska ansökan om uppehållstillstånd avslås. Samtidigt ska det, om inte särskilda skäl talar mot det, meddelas ett beslut om avvisning eller utvisning. I beslutet ska det anges till vilket land utlänningen ska avvisas eller utvisas. Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet. Ett beslut om att det finns särskilda skäl att ange mer än ett land till vilket en utlänning ska avvisas eller utvisas ska föregås av en omsorgsfull utredning (

text: MIG 2011:28

text: Frågan om vilket land som sannolikt är den sökandes medborgarskapsland/vanliga vistelseort är alltså viktig även för att Migrationsverket ska kunna ge anvisning om vart verkställigheten ska ske om ansökan avslås.

text: 2.3 Prövningsramen

text: Migrationsöverdomstolen har i sitt avgörande

text: MIG 2007:12

text: uttalat att det i en prövning av en asylansökan alltid initialt måste bedömas om sökanden gjort uppgifterna om sin identitet och sitt uppgivna medborgarskap eller hemland sannolika, bl.a. för att fastställa vilket eller vilka länder ansökan ska prövas mot.

text: Vid en närmare granskning av detta och andra avgöranden från Migrationsöverdomstolens framkommer dock att det oftast räcker att den sökande har gjort uppgifterna om sitt medborgarskap/sin vanliga vistelseort och sin hemvist sannolika för att ingående prövning av åberopade asylskäl ska kunna ske (se exempelvis

text: MIG 2007:12

text: MIG 2011:4

text: MIG 2011:5

text: MIG 2014:1

text: MIG 2018:3

text: och

text: MIG 2019:1

text: Förvaltningslagen

text: kräver att ärendehandläggning ska bedrivas så snabbt, enkelt och billigt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. I de flesta asylärenden är ett relevant bevisfakta vilket medborgarskap den sökande har eller var den sökande har haft sin hemvist.

text: 2.4 Identitet och hemvist

text: Det finns ingen legal definition av begreppet identitet i svensk lagstiftning, men enligt förarbeten och praxis består identiteten av namn, födelsetid och, som huvudregel, medborgarskap. (

text: Prop. 1997/98:178 s. 8

text: MIG 2010:17

text: MIG 2011:11

text: och

text: MIG 2012:1

text: Migrationsöverdomstolen har inte definierat betydelsen av begreppet hemvist i asylärenden och har i en del fall även använt begreppen anknytning och ursprung. Emellertid har domstolen i ett flertal domar använt sig av begreppet hemvist för att fastställa mot vilken del av landet ifråga som den sökandes åberopade skyddsbehov ska prövas. Ett sådant förfarande utgör också en vedertagen praxis både hos Migrationsverket och hos migrationsdomstolarna.

text: Uppgifterna om i vilken del av ett land sökanden har varit bosatt, dvs. haft sin hemvist, är inte en del av sökandens identitet.

text: 2.4.1 Särskilt om beviskravet gällande identitet i asylärenden

text: Migrationsöverdomstolen har i avgörandet

text: MIG 2012:1

text: uttalat följande gällande beviskravet för identitet i asylärenden.

text: Migrationsöverdomstolens avgöranden

text: MIG 2011:4

text: och

text: MIG 2011:6

text: kan också nämnas i det här sammanhanget. I dessa avgöranden har Migrationsöverdomstolen bedömt att de sökande ska beviljas statusförklaring och uppehållstillstånd trots att de inte ens hade gjort sina identiteter sannolika.

text: I

text: MIG 2011:4

text: bedömdes en asylsökande från Mogadishu vara alternativt skyddsbehövande på grund av den allmänna situationen i Somalia. När det gäller hemvist och identitet uttalade Migrationsöverdomstolen följande.

text: I

text: MIG 2011:6

text: bedömdes ett par från KRG-området i Irak vara i behov av skydd på grund av hedersrelaterade skäl. När det gäller hemvist och identitet uttalade Migrationsöverdomstolen följande.

text: Av

text: MIG 2019:1

text: följer att även om det som utgångspunkt är viktigt att en asylsökande styrker, eller i vart fall gör sin identitet sannolik så ska personens skyddsbehov som huvudregel prövas i sak även i sådana fall där personens identitet inte har gjorts sannolik enligt principen om non-refoulement, vilken bland annat kommer till uttryck i

text: 12 kap. 1 § utlänningslagen

text: . Detta innebär en skyldighet att inte avvisa eller utvisa en person som har ett skyddsbehov oaktat om identiteten gjorts sannolik eller inte. Detta kan till exempel vara fallet i situationer där det är av underordnad betydelse att veta vem den sökande är för att avgöra frågan om det finns ett skyddsbehov. Även i andra ärenden där asylberättelsen inte är så starkt knuten till identiteten kan asylskälen inte avslås enbart på grund av att identiteten inte har gjorts sannolik. Om den asylsökande efter en prövning i sak bedöms ha skyddsbehov och det saknas skäl att utesluta personen från att anses som flykting eller annan skyddsbehövande föreligger därmed en rätt till uppehållstillstånd även om identiteteten inte gjorts sannolik. I vissa fall är det dock särskilt viktigt att veta vem personen är. Så kan vara fallet när en person åberopar skriftlig bevisning och det är helt avgörande att personen åtminstone gör sannolikt att han eller hon är just den person som omnämns i handlingarna eller i landinformationen.

text: Följande slutsatser kan dras av ovan nämnda avgöranden. Det kan förekomma situationer där en sökande inte kan göra sitt namn och sin ålder sannolik men väl vilket land han eller hon kommer ifrån, vilken del av landet han eller hon bott i och sin etnicitet. Identitetsfrågan kan då komma i ett delvis annat läge. Om det t.ex. står klart att den sökande kommer från ett visst land eller område och de allmänna förhållandena i detta är sådana att alla (eller alla i en viss grupp) som kommer från landet/området måste ges rätt att stanna som skyddsbehövande är frågan om vilket namn och ålder personen har inte lika avgörande, eftersom redan det förhållandet att den sökande är därifrån är tillräckligt för uppehållstillstånd. Detsamma gäller om den sökande gör sannolikt att han eller hon är i behov av skydd på grund av omständigheter som inte är direkt kopplade till hans eller hennes personuppgifter. I sådana fall kan uppehållstillstånd beviljas även om det finns viss kvarstående osäkerhet kring den sökandes uppgivna namn och ålder.

text: Om den sökande åberopar skyddsskäl som är direkt kopplade till hans eller hennes identitet kan frågan om personens namn och ålder bli avgörande.

text: 2.4.2 Utredning gällande identitet och hemvist

text: Den sökande kan klarlägga sin identitet genom att lämna in identitetshandlingar. Om den sökande saknar identitetshandlingar får Migrationsverket bedöma om han eller hon kan göra sin identitet och det uppgivna medborgarskapslandet/den vanliga vistelseorten samt hemvist sannolika genom sina muntliga uppgifter. Denna prövning går till på samma sätt som prövningen av de åberopade asylskälen.

text: I svensk rätt gäller principen om fri bevisföring, vilket innebär att det är tillåtet att ta upp alla former av bevis vid en rättslig prövning. Med detta menas att det i princip inte uppställs några begränsningar i fråga om de källor som får användas för att utleta sanningen.

text: Även bevisvärderingen är fri. Det finns inte några legala regler om hur värderingen av bevis ska ske. All bevisning ska beaktas.

text: Det naturliga sättet att klarlägga sin identitet och vilket land man är hemmahörande i är genom att visa ett giltigt pass eller andra giltiga id-handlingar. Exempel på andra handlingar än hemlandspass som en sökande kan åberopa till stöd för att göra sin identitet sannolik är inrikespass, identitetskort av olika slag, medborgarskapsbevis, födelseattester, militärböcker, körkort, betyg, vigselbevis, bankböcker och sjömansböcker.

text: För att handlingarna ska få ett högt bevisvärde krävs, förutom att de är i original och utfärdade av behörig myndighet, att de ska vara tillförlitliga och utfärdade på ett ur identitetssynpunkt tillfredsställande sätt (

text: prop. 1997/98:178

text: ). Detta innebär att handlingarna ska ha utfärdats i behörig ordning, med personlig inställelse och med en noggrann kontroll av identiteten innan handlingen utfärdats från den utfärdade myndighetens sida (jfr.

text: MIG 2010:17

text: Vilket bevisvärde olika handlingar har varierar. Handlingar av hög kvalitet utfärdade med syfte att klarlägga identiteten kan normalt ha ett högt bevisvärde.

text: Om det saknas handlingar som i sig kan klarlägga identiteten, kan handlingarna dock tillsammans med övriga omständigheter vid en samlad bedömning anses göra identiteten sannolik.

text: De handlingar som lämnas in ska vara föremål för sedvanlig bevisprövning och eventuell teknisk utredning. Om det vid utredningen bedöms att:

text: • handlingens bevisvärde är lågt, • att det rör sig om en falsk eller manipulerad handling, • eller om det finns andra invändningar mot handlingen, t.ex. angående hur den sökande införskaffade handlingen

text: måste den sökande informeras och ges möjlighet att kommentera utredningens slutsatser. Användning av falska identitetshandlingar innebär i sig inte att asylansökan är ogrundad men kan försvaga den sökandes trovärdighet (

text: MIG 2007:12

text: Om den sökande inte har några identitetshandlingar till stöd för sin uppgivna identitet och sina uppgifter om sitt medborgarskap/sin vanliga vistelseort ska han eller hon ges tillfälle att förklara skälen till detta. Den sökande bör då ge en rimlig förklaring till varför han eller hon saknar handlingar och i största möjliga mån försöka skaffa fram dokument eller annan bevisning (jfr. UNHCR:s Handbok om förfarande och kriterierna vid fastställande av flyktingars rättsliga ställning [handboken] artikel 205 a).

text: Om den sökande inte har lyckats göra sin identitet och uppgifter om medborgarskap/vanliga vistelseort sannolika genom uppvisade handlingar, ska Migrationsverket pröva om den sökandes uppgifter vid en samlad bedömning framstår som trovärdiga och sannolika samt om personen har sådana kunskaper om det uppgivna landet/hemorten som kan förväntas av en person som bott där (jfr.

text: MIG 2012:1

text: För att göra sitt medborgarskap, eller uppgifter om vanlig vistelseort, och sin tidigare hemvist sannolik ska den sökande alltså – utöver att lämna en trovärdig berättelse - också kunna berätta och svara på frågor om landet och hemorten. Den sökande ska kunna berätta om det uppgivna landet/hemorten på ett sätt som visar att personen har sådana kunskaper som kan förväntas av en person som har bott där. Vilka kunskaper som kan förväntas är naturligtvis beroende av personens bakgrund och av förhållandena i landet.

text: Det är inte möjligt eller lämpligt att närmare precisera hur många eller vilka kunskapsfrågor som ska ställas i det enskilda fallet. Frågorna bör nämligen vara anpassade dels till förhållandena i det uppgivna landet och hemorten dels till den sökandes förutsättningar och bakgrund. Kunskapsfrågorna bör dock inte begränsas på så sätt att de enbart gäller ortsbeskrivningar och geografiska uppgifter. De bör vara mer varierande och exempelvis omfatta uppgifter som rör sociala, politiska och religiösa förhållanden, eventuella konflikter och aktuella händelser i det uppgivna landet. Det kan också vara lämpligt att ställa frågor om traditioner och levnadssätt i det uppgivna landet.

text: Om den sökande lämnar uppgifter som inte stämmer överens med den information om landet och hemorten som finns ska den sökande ges tillfälle att kommentera eventuella motstridigheter och avvikelser från landinformationen.

text: Om sökanden saknar grundläggande kunskaper om det land och den ort i landet som han eller hon uppger sig ha bott i, är det en indikation på att han eller hon inte talar sanning. Detsamma gäller om den sökande inte kan ge rimlig förklaring till varför han eller hon har lämnat uppgifter som inte stämmer överens med den landinformation som finns om landet och hemorten.

text: Det ankommer alltid på utredaren att genomföra en muntlig utredning och därefter värdera den asylsökandes utsaga och all eventuell bevisning rörande den sökandes situation och förhållandena i hemlandet. Mot denna bakgrund är det rimligt att även en kunskapskontroll genomförs av verkets utredare i samband med den muntliga utredningen, om en sådan närmare kontroll bedöms nödvändig för att kunna bedöma vilket land (medborgarskapsland eller för statslösa - vanlig vistelseort) den sökande är hemmahörande i, och i vilken del av detta land sökanden har haft sin hemvist.

text: För det fall prövningsenheterna anser att det rörande något land eller landsdel saknas tillräckligt bakgrundsmaterial för att en närmare kunskapskontroll ska kunna göras, bör frågan lyftas till SIA (tidigare Lifos). Verkets landinformationsexperter kan då bistå med tillförlitlig och källgranskad landinformation som underlättar en kunskapskontroll.

text: Om den sökande inte har kunnat göra ens sannolikt vilket land, del av land eller ort han eller hon är hemmahörande i genom att lämna in handlingar eller genom sina muntliga uppgifter, och det inte finns andra sätt att utreda frågan, kan en språkanalys beställas.

text: Det huvudsakliga syftet med en språkanalys är att utreda den sökandes språkliga hemvist. En språkanalys kan inte peka ut ett medborgarskap, men kan däremot peka ut var den sökandes dialekt sannolikt hör hemma och var den sökande troligen har socialiserat sig.

text: En språkanalys ska göras bara om det har konstaterats att den övriga utredningen inte är tillräcklig och andra utredningsmetoder är uttömda. En ytterligare förutsättning för att språkanalys ska beställas är att den bedöms som relevant och rimlig att utföra.

text: I denna bedömning ligger att man bör skaffa sig kunskap om analyserna för det aktuella landet tidigare visat sig ge tillräckligt underlag för att slå fast ett tydligt samband mellan ett av en asylsökande talat språk och ett angivet land eller landsdel. Analyser ska nämligen göras bara i ärenden där de kan tillföra något.

text: I vissa fall måste bedömningen av om en analys kan tillföra något göras utifrån de specifika omständigheterna i ärendet. Den sökandes personliga bakgrund kan påverka hur mycket en analys kan svara på. För en person som bott i flera länder eller vistats länge utanför sitt medborgarskapsland kan det t.ex. vara svårare att få tydliga indikationer om språklig bakgrund genom en analys.

text: För att det tydligt ska framgå varför en analys beställts bör beställningen av en språkanalys motiveras skriftligt. I motiveringen bör det framgå varför handlingar och sökandens uppgifter inte medför att sökanden gjort sin identitet, medborgarskapsland, eller vanliga vistelseort, och hemvist sannolika. Det kan t.ex. ske i en tjänsteanteckning.

text: Språkanalyser kan tala antingen helt eller delvis för sökandens uppgifter eller så kan de tala mot sökandens uppgifter.

text: Språkanalysen kan tala för att den sökande är hemmahörande i det land och den del av landet som han eller hon uppger sig komma ifrån. Då får den sökande som huvudregel anses ha gjort sin hemvist sannolik.

text: Språkanalysen kan tala för att den sökande kommer från det uppgivna landet, men tala emot att den sökande kommer från den del av landet som sökande uppger sig ha bott i utan att peka ut någon annan ort. Då får den sökande som huvudregel anses ha gjort sannolikt att han eller hon är medborgare i, eller har haft sin vanliga vistelseort i, det uppgivna landet. Den sökande kan dock inte anses ha gjort sin hemvist sannolik.

text: Språkanalysen kan tala helt emot den sökandes uppgifter och peka ut ett eller ett flertal andra länder.

text: Om en språkanalys talar emot sökandens uppgifter, måste han eller hon få möjlighet att bemöta uppgifterna i den innan Migrationsverket fattar beslut i ärendet.

text: Om språkanalysen inte ger något resultat får ärendet avgöras på befintligt material.

text: I

text: MIG 2011:15

text: konstaterade Migrationsöverdomstolen att en språkanalys kan – beroende på omständigheterna i det enskilda fallet – ha ett betydande bevisvärde. Det är därför av vikt att det av beslutsmotiveringen alltid framgår vilken betydelse språkanalysen har haft samt vilken övrig utredning som har lett fram till den gjorda bedömningen.

text: Av beslutsmotiveringen i ärenden där en språkanalys har gjorts ska framgå hur dess värde har bedömts och hur analysen vägts mot andra uppgifter.

text: Resultatet från språkanalyser kan användas dels vid prövningen av asylansökan, dels som underlag för att besluta vart verkställighet ska ske.

text: 2.4.3 Bedömning av ansökan om uppehållstillstånd m.m.

text: En språkanalys är ett komplement till den övriga utredningen. Talar språkanalysen för det uppgivna landet och hemvisten stärks den sökandes uppgifter. Om språkanalysen talar emot den sökandes uppgifter har han eller hon i vart fall fått möjlighet att försöka göra sannolikt att han eller hon är medborgare i, eller haft sin vanliga vistelseort i, ett visst land. I sådana fall ska språkanalysen bedömas tillsammans med den övriga utredningen.

text: Om den sökande inte har gjort sannolikt att han eller hon är hemmahörande i det uppgivna landet ska Migrationsverket avslå ansökan om uppehållstillstånd.

text: Verket kan då konstatera att den sökande inte har gjort sannolikt att han eller hon kommer från det uppgivna landet och att något skyddsbehov inte kan anses föreligga mot det landet. Någon hypotetisk prövning av asylskälen ska inte göras. Detta innebär att Migrationsverket inte ska applicera de åberopade asylskälen på det land som verket har kommit fram till att den sökande sannolikt är medborgare i, eller haft sin vanliga vistelseort i, och bedöma om den sökande kan anses vara i behov av skydd i förhållande till det landet på grund av dessa skäl

text: Om den sökande åberopar skyddsskäl även mot det land som Migrationsverket avser att ange i verkställighetsföreskriften, ska Migrationsverket pröva dessa.

text: Om den sökande har gjort sannolikt att han eller hon kommer från ett visst land, men inte gjort sannolikt en hemvist i landet eller anknytning till någon del av landet, ska anförda skyddsskäl prövas mot hela landet (jfr. Migrationsöverdomstolen dom den 21 juni 2012 i mål UM 10509-10, Lifos 27889, ej refererad ).

text: 2.4.4 Verkställighetsföreskrift

text: Om den sökande inte har gjort sannolikt att han eller hon har behov av skydd i

text: utlänningslagens

text: mening, ska ansökan om asyl avslås. Om sökanden inte heller ska beviljas uppehållstillstånd på någon annan grund, ska i normalfallet också ett beslut om avvisning/utvisning fattas. I det beslutet ska Migrationsverket enligt lag ange till vilket eller vilka länder av- eller utvisningsbeslutet ska verkställas, en s.k. verkställighetsföreskrift.

text: Har den sökande gjort sannolikt vilket land han eller hon är hemmahörande i, uppkommer inte några problem i fråga om verkställighetsföreskriften. I de fall Migrationsverket anser att sökanden inte har gjort sannolikt att han eller hon är hemmahörande i det land som uppgetts blir det svårare eftersom det innebär att sökanden troligtvis är hemmahörande i ett annat land.

text: En bedömning måste då göras av vart av- eller utvisningsbeslutet kan verkställas. I en sådan situation kan en språkanalys som pekar ut ett visst land, eller länder, få ett värde som beslutsunderlag. Den indikation som språkanalysen ger kan - i brist på annan information till följd av den sökandes bristande medverkan – vara tillräcklig för att ange verkställighetsland/verkställighetsländer.

type: stallningstagande


doctype: stallningstagande

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-07-13 4.0 4.9.2 RA/049/2026 2025-10-27 3.0 4.8 tas bort RA/081/2025 2.1 tas bort, 2.1.2 nytt innehåll, 2.1.1 - 2.1.6 ny 2021-07-20 2.0 utformning. 4 rubriken ändras. 4.7.4 får ett RA/177/2021 tillägg, 4.10 nytt innehåll.

text: -02 -06 20 20 5 rD ty S

text: I N S T R U K T I O N

text: EUT L 251, 3.10.2003, s.12–18 (Celex

text: ). 2 Jfr

text: prop. 2005/06:72 s. 31

text: . 3

text: 5 kap. 3 g § fjärde stycket utlänningslagen

text: . Se också

text: 5 kap. 7 § utlänningslagen

text: Jfr

text: SOU 1964:27 s. 429

text: . 5 Jfr

text: prop. 2016/17:180 s. 308

text: . Jfr

text: prop. 2016/17:180 s. 149

text: . 7

text: 9 § förvaltningslagen

text: Jfr

text: MIG 2007:45

text: I och II. En annan princip för att avgöra vem det är som har den subjektiva bevisbördan, när det inte framgår av den aktuella författningen, är att den som har lättast att få fram bevisningen har bevisbördan. 9 Se

text: prop. 2005/06:72 s. 39

text: , men även

text: MIG 2007:19

text: Se Ekelöf, Per-Olof, Edelstam, Henrik & Heuman, Lars, Rättegång Fjärde häftet (7 uppl. Wolters Kluwer Sverige AB 2009 s. 81–86 och s. 151–152) och Diesen, Christian & Lagerqvist Veloz Roca, Annika, Bevisprövning i förvaltningsmål, Bevis 7 (Norstedts Juridik 2003 s. 91 och s. 99–100) och Diesen, Christian, Lagerqvist Veloz Roca, Annika, Lindholm Billing, Karolina, Seidlitz, Madelaine & Wahren, Alexandra, Prövning av migrationsärenden, Bevis 8 (2 uppl. Norstedts Juridik 2012 s. 223– 224). 11 Jfr Ekelöf, Edelstam & Heuman s. 200–201.

text: Faktum existerar Uppenbart Styrkt Sannolikt Antagligt Faktum kan lika gärna existera som inte Antagligt Sannolikt Styrkt Uppenbart Faktum existerar inte

text: Se Diesen, Lagerqvist Veloz Roca, Lindholm Billing, Seidlitz & Wahren s. 223–224. 13

text: SOU 1964:27

text: . Utredningsmännen hade antagit benämningen besvärssakkunniga. 14 Se

text: SOU 1964:27 s. 429

text: och Diesen, Lagerqvist Veloz Roca, Lindholm Billing, Seidlitz & Wahren s. 225. 15 Se Diesen & Lagerqvist Veloz Roca s. 100–102.

text: uppenbart sannolikt styrkt antagligt

text: Jfr Diesen & Lagerqvist Veloz Roca s. 92 och Diesen, Lagerqvist Veloz Roca, Lindholm Billing, Seidlitz & Wahren s. 225. 17 I förvaltningsförfarandet gäller av ålder den fria bevisprövningens princip (se

text: SOU 1964:27 s. 427

text: ). För de allmänna domstolarna återfinns principen om fri bevisprövning i

text: 35 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken (1942:740)

text: : ”Rätten skall efter samvetsgrann prövning av allt, som förekommit, avgöra, vad i målet är bevisat”. Motsatsen är den legala bevisteorin. Enligt denna råder förbud mot vissa bevismedel. Dessutom bestämmer lagen vilket bevisvärde ett visst bevis ska få. Se t.ex. Ekelöf, Edelstam & Heuman s. 26.

text: Jfr Ekelöf, Edelstam & Heuman s. 160–164.

text: Jfr

text: MIG 2007:45

text: I och II. 20 Officialprincipen innebär att Migrationsverket ska se till ett ärende blir tillräckligt utrett. 21 Jfr

text: 9 §§

text: förvaltningslagen

text: . 22 Jfr

text: SOU 1964:27 s. 294

text: och

text: . 23 Se Diesen & Lagerqvist Veloz Roca s. 102. 24 Se även kapitel 3.7.2 ovan.

text: Se

text: SOU 2002:13 s. 211

text: och

text: . 26 Se

text: prop. 2005/06:72 s. 75

text: . 27 Se

text: MIG 2007:45

text: I och II.

text: Utredningsbördan tas även upp i kapitel 4.1 ovan.

text: Se

text: MIG 2011:11

text: , men jfr även med

text: prop. 2005/06:72 s. 68

text: . 30 Se

text: MIG 2012:1

text: . Migrationsöverdomstolen har därefter i flera avgöranden utvecklat sin praxis när det gäller bevislättnad avseende identiteten i anknytningsärenden:

text: MIG 2014:16

text: MIG 2016:6

text: och

text: MIG 2016:13

text: (men också till viss del

text: MIG 2012:5

text: ). 31 Se

text: MIG 2009:17

text: Jfr

text: MIG 2012:1

text: . 33 Jfr

text: MIG 2009:17

text: . 34 Jfr

text: MIG 2008:18

text: . Enligt Migrationsöverdomstolen kan inte enbart en uppgift i det svenska folkbokföringsregistret vara avgörande för om det är ett civilrättsligt giltigt äktenskap, även om det är en omständighet som väger tungt. Därutöver måste även andra omständigheter som kommit fram i utredningen vägas in. Skatteverket hade i detta fall registrerat äktenskapet på anknytningspersonens uppgifter, utan att kontrollera dessa. 35 Se

text: MIG 2012:1

text: Se vidare

text: 1 kap. 8 a § lagen (1904:26 s.1)

text: om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. 37 Se

text: prop. 2003/04:48 s. 55

text: , men jfr även med

text: MIG 2007:19

text: och

text: MIG 2012:4

text: Se

text: prop. 2005/06:72 s. 69

text: och

text: . 39 Se

text: MIG 2007:45

text: I och II. 40 Jfr

text: prop. 2004/05:170 s. 181

text: . En specialreglering med innebörden att det kan finnas särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd, om utlänningen eller utlänningens barn kan antas bli utsatta för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, återfinns i 5 kap. 17 § första stycket. 41 Se

text: prop. 1999/2000:43 s. 38

text: Se

text: prop. 1999/2000:43 s. 54

text: och

text: MIG 2011:25

text: . 43 Se

text: MIG 2007:36

text: och

text: Utlänningslagen

text: – Vägledande beslut, UN 463-04. 44 Jfr

text: MIG 2007:19

text: Se

text: MIG 2009 not. 1

text: (Migrationsöverdomstolens beslut den 15 januari 2008 i mål UM 575-08). 46 I den svenska versionen av direktivet uttrycks detta som ”om det är fastställt”. Som en jämförelse kan nämnas den engelska versionen ”where it is shown that”, den franska ”s'il est établi” och den tyska ”wenn feststeht”. 47 Se

text: MIG 2007:19

nyckelord:
Praxis
Anknytning
Lagstiftning
Uppehållstillstånd
Familjeåterförening
Vandel
Anknytning till make/maka/sambo
Utlänningslag
Beviskrav
Anknytning till förälder
Ställföreträdare
Försörjningskrav

publisher: Migrationsverket

status: gällande

title: Beviskravet i anknytningsärenden

org: migr

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

type: rubrik

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

type: stycke

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: Sammanfattning

text: Vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning är det den sökande som ska bevisa att han eller hon uppfyller förutsättningarna för att ansökan ska kunna beviljas.

text: Det normala kravet på bevisningen i anknytningsärenden är att omständigheterna ska göras sannolika. I ett par fall gäller ett högre beviskrav, vilket innebär att sökanden ska styrka förhållandena. Ett högre beviskrav gäller normalt för den sökandes identitet som då ska vara styrkt. Vidare ska ett äktenskap styrkas, för att kunna ligga till grund för ett uppehållstillstånd p.g.a. anknytning.

text: När det gäller omständigheter som talar mot att bevilja uppehållstillstånd är det normalt Migrationsverket som ska bevisa dessa. Verket ska då göra omständigheterna sannolika.

text: 1 Syfte och bakgrund

text: Detta rättsliga ställningstagande har tagits fram för att ge stöd till verksamheten när det gäller frågor om bevisning i anknytningsärenden.

text: Inom förvaltningsrätten är bilden splittrad av vilken nivå på bevisning som krävs. Även om man ser enbart till anknytningsärenden är det svårt att få en samlad uppfattning av vad som gäller för bevisningen.

text: Syftet med det rättsliga ställningstagandet är att klarlägga vilken nivå på bevisningen som krävs (beviskrav) vid uppehållstillstånd på grund av anknytning. Vidare vem det är som ska bevisa de olika omständigheterna (bevisbörda).

text: För att öka förståelsen för vad bevisning är tar ställningstagandet först upp de olika termer som kan bli aktuella, när det gäller bevisning i förvaltningsärenden. Här förtydligas även vilket ansvar Migrationsverket har som förvaltningsmyndighet.

text: Därefter går ställningstagandet igenom vilka beviskrav som ska ställas kopplat till regelverket för uppehållstillstånd p.g.a. anknytning, och vem som har bevisbördan för olika omständigheter.

text: 2. Gällande rätt

text: Utlänningslagen

text: Uppehållstillstånd kan ges p.g.a. anknytning till en person eller till det svenska samhället. Grunderna återfinns i

text: 5 kap.

text: 3 f §§

text: utlänningslagen (2005:716)

text: Vidare finns i

text: 5 kap. 16 § utlänningslagen

text: några självständiga grunder för när fortsatt uppehållstillstånd kan ges, då det förhållande som låg till grund för det tidigare uppehållstillståndet har upphört.

text: 2.1.1. Familjeåterföreningsdirektivet

text: Europeiska rådet antog den 22 september 2003 direktivet

text: om rätt till familjeåterförening (familjeåterföreningsdirektivet). Direktivet innehåller både obligatoriska och fakultativa bestämmelser. Det behandlar tredjelandsmedborgares rätt till familjeåterförening med familjemedlemmar som också är tredjelandsmedborgare (d.v.s. personer som inte är unionsmedborgare).

text: För att uppnå en enhetlig och icke diskriminerande lagstiftning ansåg regeringen att rätten till familjeåterförening skulle gälla oavsett referenspersonens medborgarskap. Medlemmar ur kärnfamiljen fick därmed en rätt till uppehållstillstånd, vilken återfinns i

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: . Rätten till familjeåterförening kommer till uttryck genom att lagen anger att uppehållstillstånd ”ska” ges.

text: Tidigare gällde att reglerna om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning till en person bosatt i Sverige var fakultativa, dvs det föreskrevs att uppehållstillstånd ”får” ges. Denna möjlighet att beviljas uppehållstillstånd finns kvar för vissa kategorier av anhöriga som inte omfattas av rätten till familjeåterförening enligt

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: , och för de personer som har en anknytning till det svenska samhället. Regelverket återfinns i

text: 5 kap. 3 a § utlänningslagen

text: 2.1.2 Försörjning och boende

text: I 5 kap. 3 b-f §§

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om vilka krav som ska ställas på anknytningspersonens försörjning och boende.

text: 2.1.3. Särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd

text: I vissa fall kan det finnas särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd. Det kan få till följd att en ansökan avslås trots att det finns en anknytningsgrund (se

text: 5 kap.

text: 17 b §§

text: utlänningslagen

text: 2.1.4. Permanent eller tidsbegränsat uppehållstillstånd

text: Regelverket i

text: utlänningslagen

text: innebär att ett uppehållstillstånd som huvudregel ska vara tidsbegränsat. Ett permanent uppehållstillstånd får beviljas när en utlänning har haft tidsbegränsat uppehållstillstånd i minst tre år, under förutsättning att de särskilda kraven i

text: 5 kap. 7 §

text: är uppfyllda.

text: 3. Om bevisningen

text: 3.1. När behövs bevisning

text: Om den sökande och Migrationsverket redan från början skulle vara överens om alla fakta i ett anknytningsärende går det inte att urskilja något inslag i förfarandet som gör skäl för beteckningen bevisning. Förfarandet i ett sådant ärende kommer uteslutande att handla om hur dessa fakta ska bedömas från en rättslig synpunkt.

text: Men när det är frågan om ifall ett visst förhållande verkligen existerar, måste man använda sig av bevisning. Det gäller även i de fall den sökande och Migrationsverket inte är överens och vi behöver få klarhet i vad som egentligen hänt.

text: 3.2. Officialprincipen

text: Enligt

text: 23 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Bestämmelsen ger uttryck för den så kallade officialprincipen. Det är i första hand myndigheten som ansvarar för att ett ärende blir tillräckligt utrett, och underlaget i ärendet ska vara sådant att det leder till ett korrekt beslut. Vilka utredningsåtgärder som krävs kan variera beroende på ärendets karaktär.

text: Serviceskyldigheten i

text: 6 § förvaltningslagen

text: innebär att en förvaltningsmyndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska ge den hjälp som krävs för att den enskilde ska kunna ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet samt utan onödigt dröjsmål. Av

text: 8 § förvaltningslagen

text: följer att en myndighet i rimlig utsträckning ska hjälpa den enskilde genom att själv inhämta upplysningar eller yttranden från andra myndigheter. Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Officialprincipen innebär alltså att Migrationsverket har ansvaret för att ett ärende blir så utrett att det kan avgöras på ett korrekt sätt. Om det finns brister i utredningen reglerar bevisbördereglerna vem som ska stå risken för denna brist.

text: 3.3. Föremål för bevisningen

text: Bevisningen styrs av innehållet i de lagregler (rättssatser) som ska tillämpas. Lagregeln beskriver vilka rättsfakta som ska finnas för att en viss rättsföljd ska inträda. En rättsföljd kräver m.a.o. att ett visst rättsfaktum eller vissa rättsfakta finns, och det är det som ska bevisas.

text: Rättsfaktum Det sakförhållande som är förutsättningen för att regelns rättsföljd ska tillämpas.

text: Rättsföljd De verkningar av rättslig art som ska inträda om rättsfaktum föreligger.

text: Hur de utlänningsrättsliga reglerna är uppbyggda får därför betydelse.

text: Exempel på rättssatser är:

text: Rättsföljd Rättsfakta

text: Uppehållstillstånd ska ges till ett utländskt ogift barn som har en förälder som är bosatt eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i Sverige, om inte annat följer av

text: 5 kap.

text: 17 b §§

text: utlänningslagen

text: Uppehållstillstånd får ges till en utlänning som ska utöva umgänge, som inte är av begränsad omfattning, med ett barn som är bosatt i Sverige

text: Ett uppehållstillstånd ska om det med hänsyn till utlänningens tidsbegränsas förväntade levnadssätt råder tveksamhet om uppehållstillstånd bör beviljas

text: Ett uppehållstillstånd som beviljas en om inte utlänningen sammanbott utlänning enligt 5 kap. 3 § första utomlands med sin make eller sambo stycket 1 eller 3 a § första stycket 1 ska under en längre tid eller det på annat vara tidsbegränsat vid första sätt står klart att förhållandet är väl beslutstillfället etablerat

text: Uppehållstillstånd enligt 5 kap. 6 § om det skulle strida mot ett svenskt

text: utlänningslagen

text: får endast beviljas konventionsåtagande att avvisa eller utvisa utlänningen

text: 3.4. Bevisfakta

text: Bevisfakta är ett annat ord för bevis eller bevisning. Bevisfakta kan definieras som de omständigheter som talar för eller mot att ett visst sakförhållande föreligger.

text: Bevisfakta är allt det som en part hänvisar till som bevis. Exempel på bevisning i anknytningsärenden är

text: • vigselbevis • födelsebevis • pass • anställningsbevis • hyreskontrakt

text: • muntliga uppgifter som lämnas i en utredning eller på annat sätt • skriftliga uppgifter från sökanden eller annan • dna-analys.

text: 3.5. Bevismedel

text: Bevismedel är olika typer av bevisning, t.ex. skriftliga handlingar eller muntliga uppgifter.

text: 3.6. Bevistema

text: Bevistemat är det som ska bevisas med ett visst bevismedel. Ett äktenskapsbevis ska t.ex. bevisa att ett äktenskap ingåtts. I så fall är bevistemat just detta; att X och Y gift sig. Bevistemat är alltid ett påstående om ett sakförhållande. Eftersom bevisningen ytterst tar sikte på ett rättsfaktum, utgör detta vanligtvis bevisets tema.

text: 3.7. Bevisbörda

text: Den som har bevisbördan för en viss omständighet (ett rättsfaktum) måste föra fram bevisning av en viss styrka för att omständigheten ska kunna ligga till grund för ett beslut.

text: Termen bevisbörda används i två skilda betydelser och kallas då subjektiv respektive objektiv bevisbörda.

text: 3.7.1. Den subjektiva bevisbördan – vem är det som ska bevisa ett rättsfaktum?

text: Den subjektiva bevisbördan tar sikte på vem som bär risken att inte bevisa ett rättsfaktum; Migrationsverket eller den sökande. När den sökande har bevisbördan för ett visst rättsfaktum, men inte uppfyller sin bevisbörda, kan följden bli att ansökan avslås. Den som har bevisbördan måste vara beredd att ta fram bevisning för rättsfakta.

text: I ett ansökningsärende är det normalt den som ansöker om en förmån som ska bevisa att förutsättningarna är uppfyllda. Vid en ansökan om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning innebär det att det är den sökande som ska bevisa rättsfakta, t.ex. att det föreligger ett giltigt äktenskap.

text: Däremot är det Migrationsverket som har bevisbördan t.ex. för att det är ett skenäktenskap, d.v.s. att det är ett civilrättsligt giltigt äktenskap som ingåtts i annat syfte än att makarna ska leva tillsammans som gifta.

text: Migrationsverket respektive den sökande kan också motbevisa det den andra för fram, som om tilltron inte rubbas kan vara tillräcklig bevisning. Det gäller t.ex. om den sökande med tillräcklig styrka bevisat ett äktenskap, förutsatt att det inte finns någon bevisning som talar mot äktenskapet.

text: Sökanden har då fullgjort sin bevisbörda. Men om Migrationsverket för fram bevisning som talar mot äktenskapet, kan det innebära att sökanden inte fullgjort sin bevisbörda.

text: Om vi utgår ifrån att den nivå på bevisningen som den sökande ska uppnå är att äktenskapet ska ”styrkas”. Det räcker då att motbevisningen är så stark att det därmed inte längre är ”styrkt”, även om ett lägre beviskrav är uppnått, t.ex. att den sökande gjort äktenskapet ”sannolikt”. Motbeviset innebär att det inte finns tillräckligt bevis för äktenskapet. Sökanden har därmed inte fullgjort sin bevisbörda. Krav på bevisningens styrka tas upp i nästa avsnitt.

text: 3.7.2. Den objektiva bevisbördan eller beviskravet – hur stark bevisning krävs?

text: Beviskravet (den objektiva bevisbördan) anger hur stark bevisning som krävs för att en part ska ha fullgjort sin bevisbörda. Som en synonym kan begreppet bevisbördepunkt användas. Då menar man den punkt vid vilken parten har uppfyllt sin bevisbörda – när bevisningen är tillräcklig.

text: Både i brottmål och i tvistemål finns ett normalkrav på bevisningens styrka att utgå ifrån. I brottmål ställs högre krav på bevisningens styrka än i tvistemål. Den tilltalades skuld måste ha gjorts ”uppenbar”, vilket motsvaras av uttrycket ”ställt utom rimligt tvivel”. I tvistemål är det gängse beviskravet ”styrkt” alternativt ”visat” (eller ”klar och övertygande bevisning”). Både ”styrkt” och ”visat” kan kritiseras för att de också används endast som uttryck för att ett rättsfaktum är bevisat (d.v.s. att bevisbördan är uppfylld), utan att ge något mått på styrkan av bevisningen eller nivån på beviskravet. I det följande kommer för tydlighetens skull endast benämningen ”styrkt” att användas och då som ett mått på bevisningens styrka. Det är ett krav som är högre än ”sannolikt” men lägre än ”uppenbart”.

text: Måttet på tillräcklig bevisning går att beskriva med en s.k. sannolikhetsstege:

text: Objektiv bevisbörda

text: Inom förvaltningsrätten är bilden av beviskraven och deras olika nivåer splittrad. En förklaring är att de olika måltyperna medför skilda krav på bevisningens styrka, en annan att förvaltningsdomstolarna saknar en konsekvent tillämpning av olika bevisuttryck. Därmed kan det ifrågasättas om det uttryck som används i ett enskilt ärende alltid beskriver ett klart definierat beviskrav. Istället är nog uttryckssättet ofta enbart ett konstaterande av om bevisningen räckt eller inte räckt.

text: Även om det inom förvaltningsrätten finns skilda meningar om med vilka ord olika beviskrav ska uttryckas och vad de olika kraven mer exakt innebär, finns en större samsyn när det gäller hur kraven förhåller sig till varandra.

text: Vid en nivågradering av beviskraven inom förvaltningsrätten är frågan om det finns ett normalkrav vid vilken nivå bevisningen är tillräcklig. De besvärssakkunniga uppställde i sitt slutbetänkande en sådan huvudregel: en omständighet ska visas ”med övertygande sannolikhet” för att vara bevisad. ”Övertygande sannolikhet” kan anses synonymt med ”sannolikt”. Det rör sig om en lägre nivå än den som normalt gäller i tvistemål, där det gängse beviskravet är ”styrkt”.

text: Huvudregeln när det gäller beviskravet i förvaltningsärenden är därmed att omständigheterna ska göras ”sannolika”. För att huvudregeln bör ligga vid ”sannolikt” talar även en rad avgöranden från regeringsrätten och ett flertal uttalanden i doktrinen. Eftersom det är en huvudregel får man inom varje ärendeslag ta ställning till i vilka fall normalkravet gäller och i vilka situationer man istället, med stöd av lag eller praxis, ska tillämpa ett lägre eller högre beviskrav. Men även om normalkravet inte ska tillämpas på vissa omständigheter är det till nytta, eftersom det är en grundreferens att utgå ifrån.

text: Beviskraven och deras inbördes förhållande kan illustreras som en skala från ickeexistens (0%) till fullständig säkerhet (100%). I nedanstående skala är normalkraven för bevisningen i förvaltningsmål, tvistemål och brottmål utsatta:

text: 3.8. Bevisvärde

text: Bevisvärdet är styrkan hos ett bevis.

text: 3.9. Fri bevisprövning

text: I svensk rätt gäller principen om fri bevisprövning, vilken i sin tur består av två principer:

text: • fri bevisföring • fri bevisvärdering.

text: 3.9.1. Fri bevisföring

text: Fri bevisföring innebär att det normalt inte finns någon begränsning när det gäller vilka bevismedel som får användas.

text: 3.9.2. Fri bevisvärdering

text: Fri bevisvärdering innebär att beslutsfattaren fritt bestämmer värdet av bevisningen, utan att vara bunden av några lagregler.

text: Beslutsfattaren gör en bevisvärdering genom att uppskatta styrkan i den bevisning som finns i ärendet. Han eller hon måste undersöka värdet av varje enskilt bevis (bevisfaktum), för det som ska bevisas (bevistemat). Först därefter görs en sammanvägning.

text: Den fria bevisvärderingen innebär inte att beslutsfattaren godtyckligt kan värdera bevisningen. Istället är det frågan om en samvetsgrann prövning av bevisningen.

text: Beslutsfattarens värdering av bevisningen ska göras objektivt och redovisas i beslutet.

text: 4. Bevisbörda och beviskrav i anknytningsärenden

text: 4.1. Prövningsordning

text: För att uppehållstillstånd p.g.a. anknytning ska kunna ges krävs att olika rättsfakta föreligger, vilka delvis återfinns i olika bestämmelser. Förutom själva tillståndsgrunden, t.ex. anknytning till en make i Sverige, ska den sökande normalt styrka sin identitet. Enligt huvudregeln ska anknytningspersonen även kunna försörja familjen och ha en bostad av tillräcklig storlek och standard. Beroende på omständigheterna i det enskilda ärendet kan även andra faktorer få betydelse, t.ex. den sökandes vandel.

text: När samtliga omständigheter i ett ärende är utredda sker prövningen normalt i en viss ordning. Först tar Migrationsverket ställning till om den sökande har styrkt sin identitet. Därefter bedöms anknytningsgrunden. Om beviskravet eller beviskraven för de rättsfakta som finns i bestämmelsen med anknytningsgrunden är uppfyllda, går Migrationsverket därefter vidare och prövar kraven på ordnad försörjning och boende.

text: Det kan finnas skäl att pröva ett ärende i en annan ordning. Så är fallet när utredningsunderlaget är tillräckligt för att fatta beslut i ärendet, även om vissa rättsfakta inte är klarlagda. En förutsättning är att det redan på basis av underlaget står klart att ansökan antingen ska beviljas eller avslås. Exempelvis kan omständigheterna vara sådana att det redan innan tillräcklig utredning om anknytningen gjorts står klart att anknytningspersonen inte uppfyller kraven på ordnad försörjning och boende. Ärendet är i så fall klart för beslut och ansökan kommer att avslås. Naturligtvis förutsatt att det inte är frågan om en situation där undantag från kraven ska göras och att det också är klarlagt att det inte finns annan grund för att bevilja uppehållstillstånd.

text: Denna hantering överensstämmer med

text: förvaltningslagens

text: krav på att handläggningen ska vara så enkel, snabb och kostnadseffektiv som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Bevisbördan ligger på den sökande.

text: Det är en allmän förvaltningsrättslig princip att den person som ansöker om en förmån ska bevisa att han eller hon uppfyller förutsättningarna för att beviljas förmånen. Vid en ansökan om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning är det därmed

text: den sökande som ska bevisa att förutsättningarna för att bevilja uppehållstillstånd är uppfyllda.

text: Att den sökande har bevisbördan innebär normalt att han eller hon också ansvarar för den utredning som ska bevisa ett visst sakförhållande, t.ex. ett äktenskapskontrakt som ska bevisa att X och Y är gifta med varandra. Om den sökande inte uppfyller sin utredningsbörda kan följden bli att uppehållstillstånd inte beviljas på den åberopade grunden.

text: Migrationsverket har däremot en utredningsskyldighet. Det är Migrationsverket som ska leda utredningen och se till att nödvändigt material kommer in. Det innebär bl.a. att verket kan behöva ge den sökande anvisningar om vilken kompletterande utredning som behövs, men även att verket får överväga om det är lämpligare att hämta in utredningen på annat sätt.

text: Ett ärende om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning kan förutsättas vara av stor betydelse för den sökande. Därmed sträcker sig Migrationsverkets utredningsskyldighet längre, jämfört med den som en myndighet har i ett ansökningsärende av mindre betydelse för den sökande.

text: Förutom att vägleda den sökande när det gäller vilken utredning som krävs har Migrationsverket ett ansvar att tillvarata allmänna intressen, såsom allmän ordning och säkerhet och reglerad invandring. Omfattningen av Migrationsverkets ansvar avgörs av det allmänna intressets styrka i förhållande till den enskildes intresse. I vissa fall kan det räcka med en rutinåtgärd, som att kontrollera att den sökande inte har någon vandelsanmärkning i Sverige. Men i andra fall kan det innebära att Migrationsverket behöver fördjupa utredningen för att kunna bedöma ärendet m.h.t. dessa allmänna intressen.

text: När det är fråga om omständigheter som talar mot att bevilja uppehållstillstånd ligger bevisbördan för dessa normalt på Migrationsverket.

text: 4.2. Normalkravet på bevisningen är ”sannolikt”

text: Huvudregeln när det gäller beviskravet i förvaltningsärenden är att omständigheterna ska göras ”sannolika”. Inom varje ärendeslag får man därför utgå från beviskravet sannolikt.

text: I vissa fall kan det dock, med stöd av lag eller praxis, vara så att ett lägre eller högre beviskrav ska tillämpas. Ibland kan det vara svårt att avgöra om ett uttryck som används i praxis eller förarbeten avser ett klart definierat beviskrav, eller enbart är ett konstaterande av om bevisningen är tillräcklig. Det gäller också när man resonerar om beviskrav i förarbeten eller praxis. Inte heller då framgår alltid klart vilket krav som gäller. Men för att man sak kunna göra avsteg från

text: normalkravet bör det klart framgå vilket beviskrav som gäller. Annars ska omständigheterna göras sannolika.

text: Frågan är då vilket beviskrav som gäller vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning. Något beviskrav framgår inte av lagstiftningen. Däremot fördes ett resonemang om beviskravet inför införandet av dna-analys i anknytningsärenden. Anhörigkommittén utgick i sin utredning från beviskravet styrkt vid familjeåterförening. Men om sökanden inte klarade av att nå upp till detta högre beviskrav kunde det vara tillräckligt om anknytningen gjordes sannolik, i vart fall när den sökande var ett barn. Kommittén föreföll anse att möjligheten till dnaanalys innebar att det högre beviskravet skulle gälla och familjebanden vara styrkta, även om det inte helt klart framgår. I propositionen konstaterade regeringen däremot att möjligheten till dna-analys inte påverkade beviskravet, vidare att någon skärpning av beviskravet inte var avsedd. Däremot innebar möjligheten till dna-analys att högre krav kunde ställas på en tillräcklig utredning i ärenden om familjeåterförening mellan barn och föräldrar.

text: Enligt Migrationsöverdomstolen är det en allmän förvaltningsrättslig princip att den som ansöker om en förmån ska visa att han eller hon uppfyller förutsättningarna för att beviljas förmånen. Den som ansöker om uppehållstillstånd ska därmed göra sannolikt att förutsättningarna är uppfyllda. I de två målen där domstolen uttalade sig var frågan om sökanden gjort sannolikt att relationen till anknytningspersonen var seriös (

text: 5 kap. 3 a § första stycket 1 utlänningslagen

text: Av domstolens uttalande framgår att det normala beviskravet i förvaltningsärenden gäller även för en ansökan om uppehållstillstånd. Domstolen uttalar sig visserligen i ett sammanhang där huvudfrågan var vad som krävs för att relationen ska framstå som seriös, men det är ett allmänt uttalande. Det ger därmed stöd för bedömningen att det normala beviskravet i anknytningsärenden, som i andra förvaltningsärenden, är att omständigheterna ska göras sannolika.

text: De resonemang som fördes när möjligheten till dna-analys infördes är däremot inte tillräckligt konkreta för att anse att det högre beviskravet styrkt gäller, varken generellt vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning eller för biologiskt släktskap. Men möjligheten till dna-analys innebär att Migrationsverket har en utökad utredningsskyldighet, i de fall sökanden inte kan göra det biologiska släktskapet sannolikt. Vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning är huvudregeln därmed att omständigheterna ska göras sannolika, förutsatt att det inte finns stöd i förarbeten eller praxis för ett annat beviskrav.

text: I ett par fall förekommer ett annat och högre beviskrav vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning. Huvudregeln i anknytningsärenden är att den sökande ska styrka sin identitet. När grunden för ansökan är ett äktenskap ska detta styrkas. Mer om detta följer senare. Det innebär att vid en prövning av om uppehållstillstånd p.g.a.

text: anknytning ska ges kan olika beviskrav ställas, beroende på vad det är som ska bevisas.

text: 4.3. Förhållandena i det land där den sökande är bosatt har betydelse för bevisningen

text: För att avgöra vad som är bevisat i ett ärende gör Migrationsverket en noggrann prövning av allt som förekommit. Förhållandena i den sökandes hemland, eller annat land där den sökande är bosatt, kan få betydelse för bedömningen av om beviskravet är uppfyllt. Omständigheterna i det landet har nämligen avgörande betydelse för vilken bevisning som normalt kan krävas (men även vid bedömningen av den).

text: Utredningsbördan är tätt kopplad till bevisbördan. Normalt har den sökande utredningsbördan för det som ska bevisas. Det innebär att sökanden ansvarar för att ta fram den utredning som ska bevisa ett visst sakförhållande; t.ex. ett äktenskapskontrakt som ska bevisa att sökanden är gift med anknytningspersonen.

text: Skilda förhållanden i olika länder innebär dock att olika krav kommer att ställas på utredningen, vilket påverkar den sökandes utredningsbörda. Vad för bevisning som kan och bör krävas av sökanden varierar beroende på förhållandena i sökandens hemland, eller annat land där han eller hon bor. De allmänna förhållandena i landet kan få betydelse. Vidare hur familjerättsliga frågor är reglerade. Det har i sin tur har betydelse för vilka handlingar som kan förväntas.

text: Sökanden kan också ha individuella skäl, t.ex. när han eller hon flytt från sitt hemland och av fruktan inte vågar kontakta hemlandets myndigheter. Migrationsverkets bedömning av vilka krav som kan ställas på utredningen blir då beroende av omständigheterna i det aktuella ärendet.

text: Migrationsverket kan också få en utökad utredningsskyldighet. Så är fallet i bevislättnadsärenden, när verket som ett led i utredningen erbjuder den sökande och anknytningspersonen en dna-analys.

text: Sökande från de flesta länder kan dock normalt förväntas att ta fram skriftliga bevis både för sin identitet och för familjebanden.

text: Om sökanden saknar ett bevismedel, t.ex. en viss handling som han eller hon normalt borde ha, får Migrationsverket utreda varför. När sökanden inte kan förklara varför handlingen saknas minskar värdet av bevisningen. Det kan innebära att den sökande inte når upp till beviskravet, d.v.s. i normalfallet att han eller hon inte gjort omständigheterna sannolika.

text: 4.4. Bevisning och familjeåterföreningsdirektivet

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: ger medlemmar i kärnfamiljen en rätt till uppehållstillstånd. Bestämmelsen infördes i

text: utlänningslagen

text: som en del i Sveriges genomförande av familjeåterföreningsdirektivet.

text: Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om vilken bevisning som krävs. Exempelvis ska en ansökan åtföljas av skriftliga bevis för familjebanden och bestyrkta kopior av familjemedlemmarnas resehandlingar (

text: artikel 5.2 första stycket

text: ). Undantag görs dock när en flykting inte kan styrka sina familjeband med offentliga handlingar. Ett beslut att avslå ansökan får i sådana fall inte endast bygga på avsaknad av skriftlig bevisning (se

text: artikel 11.2

text: Av direktivet följer olika villkor som kan eller ska ställas på bevisningen, för att direktivet ska ge rätt till familjeåterförening. Men eftersom det är ett minimidirektiv är medlemsstaterna inte förpliktigade att genomföra eller upprätthålla dessa villkor, utan kan välja att tillåta familjeåterförening på förmånligare villkor än de som följer av direktivet (se

text: artikel 3.5

text: ). Direktivet ger m.a.o. medlemsstaterna en möjlighet att kräva viss bevisning. Vilka krav som ställs är däremot upp till medlemsstaten.

text: I denna del får därför svenska regler och svensk praxis en avgörande betydelse för bedömningen av vilket beviskrav som gäller, om det är rättsregler som införts i nationell rätt p.g.a. familjeåterföreningsdirektivet. När de svenska reglerna och svensk praxis ger ett mer förmånligt utfall för den enskilde gäller detta.

text: Skulle det däremot vara frågan om en ansökan där direktivet ger en rättighet till den enskilde som inte följer av den svenska regleringen är Sverige skyldigt att ge den enskilde denna rätt, förutsatt att familjemedlemmarna som ska återförenas är tredjelandsmedborgare.

text: 4.5 Identitet

text: En grundläggande förutsättning för att uppehållstillstånd p.g.a. anknytning ska kunna ges är enligt praxis att den sökande styrkt sin identitet. Det är ett högre beviskrav än det gängse i anknytningsärenden, att omständigheterna ska göras sannolika. I vissa fall kan utfallet av en proportionalitetsbedömning dock bli att det inte är rimligt att upprätthålla detta högre beviskrav. En grundläggande förutsättning är i så fall att en genomförd dna-analys styrker familjebanden. Det kan då vara tillräckligt att sökanden gör sin identitet sannolik.

text: 4.6 Ställföreträdare

text: Ett barn kan inte ansöka om uppehållstillstånd. Istället måste en ansökan för ett barn göras av en behörig ställföreträdare (eller någon som har fullmakt från en behörig ställföreträdare). När en förälder ansöker för sitt barn föreligger en presumtion för att föräldern är behörig ställföreträdare för barnet, under förutsättning att föräldraskapet görs sannolikt. För att presumtionen ska brytas

text: krävs att det framkommit omständigheter i det enskilda fallet som talar för att en annan person är vårdnadshavare, istället för föräldern.

text: För att en person som inte är förälder till ett barn ska anses vara ställföreträdare krävs att han eller hon styrker att han eller hon är vårdnadshavare för barnet i hemlandet.

text: 4.7 Anknytningsgrunder

text: I detta kapitel tar ställningstagandet upp beviskravet och vem som har bevisbördan, kopplat till olika grunder för uppehållstillstånd i

text: utlänningslagen

text: . Genomgången är inte uttömmande. För de grunder som inte tas upp gäller i överensstämmelse med vad som tidigare sagts normalkravet på bevisningen. Det är den sökande som har bevisbördan och som ska göra omständigheterna sannolika.

text: 4.7.1 Gifta

text: I anknytningsärenden är det normala beviskravet att omständigheterna ska göras sannolika. Det gäller även vid en bedömning enligt

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: , förutsatt att det inte finns stöd för ett annat beviskrav.

text: Vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning genom äktenskap (5 kap. 3 § första stycket 1) gäller enligt Migrationsöverdomstolen ett högre beviskrav: den sökande ska styrka att giltigt äktenskap föreligger, lämpligen genom skriftliga bevis för familjebanden, t.ex. vigselbevis.

text: Normalt kan den sökande utan större svårighet, genom ett vigselbevis eller motsvarande, styrka att ett äktenskap föreligger. Men i vissa fall kan det p.g.a. förhållandena i den sökandes hemland vara svårt att skaffa fram sådan dokumentation, eller så kan det finnas skäl att ifrågasätta de dokument som finns.

text: Migrationsöverdomstolen har i ett mål rörande en mor och en dotter, där frågan gällde bevislättnad avseende deras identiteter, funnit att den sökande föräldern visat att hon var gift med anknytningspersonen. Av domstolens resonemang i denna del framgår att modern och anknytningspersonen oberoende av varandra hade lämnat vad domstolen bedömde som tillförlitliga uppgifter om sin familjebildning; bl.a. om äktenskap, sammanboende, hemförhållanden och barn. Dessutom hade dna-analyserna visat att de var föräldrar till det medsökande barnet. Utredningen var därmed tillräcklig för att bevilja uppehållstillstånd med stöd av

text: 5 kap. 3 § första stycket 1 utlänningslagen

text: , förutsatt att identitetsuppgifterna kunde godtas. Migrationsöverdomstolen använder sig i sin bedömning av uttrycket ”visat”. Det framgår dock inte om domstolen därmed avser att ge uttryck för en viss nivå på bevisningen, d.v.s. att äktenskapet är styrkt, eller endast att bevisningen är tillräcklig.

text: Domstolen tar, vid bedömningen av äktenskapet, inte upp frågan om bevislättnad och det finns inte något som tyder på att den tillämpar en bevislättnadsregel. Därmed blir slutsatsen att domstolen bedömer att sökanden styrkt äktenskapet. Det normala sättet att styrka ett äktenskap är genom skriftliga bevis, t.ex. ett vigselbevis. Kommer den sökande från ett land i vilket det går att få handlingar som styrker äktenskapet bör detta normalt krävas. Det kan dock finnas individuella omständigheter som gör att det inte är rimligt att kräva att den sökande ska kunna få sådana handlingar, t.ex. om en sökande som flytt från sitt hemland av fruktan inte vågar kontakta landets myndigheter. Vidare kan det vara så att den sökande kommer från ett land där förhållandena är sådana att det är svårt eller omöjligt att få fram handlingar som styrker äktenskapet. I sådana fall kan äktenskapet anses som styrkt trots att skriftlig dokumentation saknas, eller att den dokumentation som finns kan ifrågasättas. Så är fallet när det är frågan om en etablerad familj med barn, om både sökanden och anknytningspersonen lämnat tillförlitliga uppgifter om familjen. En förutsättning är normalt att föräldrarnas släktskap med barnet eller barnen är styrkt genom födelsebevis, andra handlingar eller dna-analys.

text: För den som avser att gifta sig gäller istället normalkravet: sökanden ska göra sannolikt att det är en seriös relation (se vidare nedan). Den som ansöker om uppehållstillstånd eftersom han eller hon är gift med anknytningspersonen har som regel en avsikt att leva tillsammans med honom eller henne i Sverige (som gift). Följden av de olika beviskraven, eftersom ett äktenskap ska styrkas, kan bli att sökanden nekas uppehållstillstånd som gift, men istället ges tillstånd som en person som avser att gifta sig eller bli sambo, förutsatt att han eller hon gjort sannolikt att det är en seriös relation.

text: När det finns uppgifter som talar mot att det är ett civilrättsligt giltigt äktenskap, t.ex. eftersom äktenskapet ingåtts under tvång, gäller normalkravet: omständigheterna ska i sådana fall göras sannolika. Bevisbördan ligger på den som hävdar att äktenskapet ingåtts under tvång.

text: 4.7.2 Sambor

text: Regleringen för sambor återfinns i samma punkt i lagstiftningen som gäller för gifta, där den sökande ska ”styrka” äktenskapet (

text: ). Frågan är då vilket beviskrav som gäller när den sökande som grund åberopar ett samboförhållande. Uttalanden i förarbeten eller praxis till stöd för ett annat och högre beviskrav än normalkravet saknas, när det gäller sambor. Därmed ska den som är sambo göra samborelationen sannolik.

text: 4.7.3 Barns anknytning till en förälder

text: När det gäller barn som vill återförenas med en förälder i Sverige har regeringen i förarbetena inför införandet av dna-analys i familjeåterföreningsärenden fört ett resonemang om beviskravet. När barn vill återförenas med en förälder hade det ofta fått räcka med att sannolika skäl talar för släktskapet. Följden blev att barn förenats med personer som inte är deras biologiska föräldrar.

text: För att uppfylla beviskravet krävdes enligt regeringen en utredning om familjebanden, normalt genom skriftlig bevisning.

text: Möjligheten till dna-analys är ett komplement till en annars otillräcklig utredning, för att säkerställa att uppehållstillstånd ges på ett fullgott utredningsunderlag. Migrationsverket fick därmed en utökad utredningsskyldighet. Regeringen avsåg dock inte att skärpa beviskravet.

text: Det framgår inte klart om regeringen ansåg att ett annat och högre beviskrav var gällande, eller inte. Därmed kan detta förarbetsuttalande inte läggas till grund för att frångå normalkravet på bevisningen vid anknytningsinvandring; inte heller när barn ansöker för att följa med eller förenas med en förälder i Sverige. Slutsatsen blir att beviskravet även i dessa fall är sannolikt. Det gäller både vid uppehållstillstånd p.g.a. anknytning enligt

text: 5 kap. 3 § första stycket 2

text: och

text: 3 a § andra stycket

text: utlänningslagen

text: 4.7.4 När personerna avser att gifta sig eller bli sambo

text: Ytterligare grunder för när uppehållstillstånd kan ges p.g.a. anknytning till en person och till det svenska samhället finns i

text: 5 kap. 3 a § utlänningslagen

text: . Det är en fakultativ bestämmelse, vilket uttrycks som att uppehållstillstånd får ges. Även här gäller det normala beviskravet sannolikt.

text: När grunden för uppehållstillståndet är att den sökande har för avsikt att inleda en relation med någon som är bosatt i Sverige (eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här) är det en förutsättning att förhållandet framstår som seriöst (5 kap. 3 a § första stycket 1 a och b). Enligt Migrationsöverdomstolen är det i dessa fall den som ansöker om uppehållstillstånd som ska göra sannolikt att förutsättningarna för uppehållstillstånd är uppfyllda. Det är m.a.o. den sökande som ska göra sannolikt att det är en seriös relation. Detsamma får anses gälla kravet i

text: 5 kap. 3 a § första stycket 1 b utlänningslagen

text: på att förhållandet ska ha etablerats i hemlandet.

text: Ytterligare en förutsättning är att inte särskilda skäl talat mot att tillstånd ges (5 kap. 3 a § första stycket 1). Syftet är att ansökan om uppehållstillstånd ska kunna avslås t.ex. när det är frågan om en relation där den ena av eller båda parterna är minderåriga, eller när det finns en påtaglig risk för att den sökande kommer att utsättas för misshandel eller andra övergrepp i förhållandet. Även om förhållanden mellan minderåriga normalt inte grundar en rätt till uppehållstillstånd, kan uppehållstillstånd ändå komma att ges om det skulle framstå som stötande att vägra uppehållstillstånd. Så kan t.ex. vara fallet om flickan är gravid, parterna har ett gemensamt barn eller om den sökande skulle bli utstött om han eller hon tvingades stanna kvar i hemlandet. Om ansökan ska avslås kommer bevisbördan för att göra de särskilda skälen sannolika normalt att ligga på Migrationsverket.

text: 4.7.5 Fortsatt uppehållstillstånd när förhållandet upphör

text: I 5 kap. 16 § regleras förutsättningarna för ett fortsatt uppehållstillstånd när förhållandet som låg till grund för det första tillståndet upphört.

text: I punkten 2 anges att uppehållstillstånd får ges om förhållandet upphört främst p.g.a. att den sökande eller den sökandes barn utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. Regeringen uttalade i förarbetena till bestämmelsen att den sökande ska göra detta sannolikt, vilket därefter bekräftats av Migrationsöverdomstolen. När det gäller uppehållstillstånd med stöd av punkten 1 eller 3 saknas motsvarande resonemang om beviskravet. Men även där gäller normalkravet, att sökanden ska göra förutsättningarna sannolika.

text: 4.7.6 Anknytningspersonen ska vara bosatt i Sverige

text: En förutsättning för att uppehållstillstånd ska kunna ges p.g.a. anknytning är att anknytningspersonen är bosatt, eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning, i Sverige. Det exakta villkoret framgår av respektive bestämmelse (

text: 5 kap. 3 §

text: och

text: 3 a §

text: utlänningslagen

text: ). Oftast är inte anknytningspersonens bosättning ifrågasatt, då han eller hon är folkbokförd här i landet. Ytterligare utredning kan dock behövas t.ex. när en svensk medborgare är bosatt utomlands, men avser att flytta till Sverige. Det är den sökande som har bevisbördan för anknytningspersonens bosättning, även om det kan vara anknytningspersonen som rent faktiskt står för bevisningen. Enligt Migrationsöverdomstolen krävs för att uppehållstillstånd p.g.a. anknytning ska kunna ges att den svenske medborgaren ”manifesterat en konkret avsikt” att inom en nära framtid flytta till Sverige.

text: Det innebär dock inte att Migrationsöverdomstolen kan anses ha uttalat sig om bevisningens styrka i denna del. Därmed gäller det normala beviskravet och anknytningspersonens bosättningsavsikt ska göras sannolik.

text: 4.9 Särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: är formulerad som en obligatorisk bestämmelse, vilket uttrycks som att uppehållstillstånd ska ges. Det är den som ansöker om uppehållstillstånd som ska bevisa att det finns en grund för uppehållstillstånd. När den som ansöker uppfyllt sin bevisbörda föreligger därmed enligt Migrationsöverdomstolen en presumtion för uppehållstillstånd. Den kan brytas om någon av begränsningarna i 5 kap. 17–17 b §§ är för handen.

text: Ytterligare bestämmelser om när uppehållstillstånd p.g.a. anknytning kan ges återfinns i

text: 5 kap. 3 a § utlänningslagen

text: . Det är en fakultativ bestämmelse, vilket uttrycks som att uppehållstillstånd får ges. Skäl mot att bevilja uppehållstillstånd med stöd av denna bestämmelse återfinns i 5 kap. 17 § första och andra stycket.

text: 4.9.1 Medgivande från annan förälder som har del i vårdnaden

text: För att ett barn ska kunna få uppehållstillstånd p.g.a. anknytning till en förälder eller vid adoption till en blivande förälder (5 kap. 3 § första stycket 2 och 3, och 3 a § andra stycket) krävs ett medgivande, om det finns en annan förälder som har del i

text: vårdnaden (5 kap. 17 § andra stycket). Det är den sökande som har bevisbördan för att det inte finns någon annan förälder som har del i vårdnaden. Huvudregeln är att förhållandena ska ”styrkas”. Om den sökande kommer från ett land där det är svårt eller omöjligt att få fram handlingar som styrker detta kan en bevislättnad bli aktuell såtillvida att det är tillräckligt att det görs ”sannolikt”.

text: Om det finns en annan förälder som har del i vårdnaden krävs ett medgivande. Det finns inga formella krav på hur medgivandet ska vara utformat. Men beviskravet för att det finns ett medgivande bör enligt Migrationsöverdomstolen ställas relativt högt. Migrationsöverdomstolen har dock inte klargjort vilket beviskrav den anser bör gälla. Därmed gäller normalkravet och medgivandet ska ha gjorts ”sannolikt”

text: 4.9.2 Vandel och våld eller kränkning

text: Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd p.g.a. anknytning enligt

text: 5 kap. 3 a § utlänningslagen

text: ska särskilt beaktas om utlänningen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet, har dömts för brott eller i övrigt brustit i sin vandel. Vid en prövning enligt paragrafens första stycke 1 och andra stycke ska särskilt beaktas om den sökande eller dennes barn kan antas komma att bli utsatt för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid om ansökan beviljas. Bestämmelsen finns i

text: 5 kap. 17 § första stycket utlänningslagen

text: . Det är normalt Migrationsverket som har bevisbördan för att det finns sådana omständigheter, och dessa ska göras sannolika.

text: 4.9.3 Vägransgrunder

text: I vilka fall uppehållstillstånd enligt

text: 5 kap. 3 § utlänningslagen

text: kan vägras följer av 17 a–17 b §§. Det är Migrationsverket som har bevisbördan för att någon av omständigheterna i 17 a–17 b §§ är för handen.

text: Familjeåterföreningsdirektivet anger när det gäller oriktiga uppgifter eller skenförhållanden att det ska vara frågan om ”fastställda” uppgifter (

text: artikel 16.2

text: ). Enligt Migrationsöverdomstolen ska det vara frågan om fastställda omständigheter av viss betydelse. Även dessa begränsningar ska därmed göras ”sannolika”.


text: Från och med den 12 juni 2026 ska de förordningar som ingår i EU:s migrations- och asylpakt tillämpas, bland annat asylprocedurförordningen och skyddsgrundförordningen. Detta innebär bl.a. att

text: utlänningslagens

text: och utlänningsförordningens bestämmelser inte är tillämpliga i de delar de är i strid med eller regleras av dessa förordningar. Den anpassade nationella lagstiftningen träder i kraft vid olika tillfällen. Detta rättsliga ställningstagande/denna rättsutredning/rättsliga kommentar är inte uppdaterat i relation till förordningarnas bestämmelser eller anpassad nationell lagstiftning. Notera att det i

text: utlänningslagen

text: och i vissa av de EU-rättsliga förordningarna finns övergångsbestämmelser som reglerar vilka ärenden som ska träffas av de olika regelverken.

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-06-15 2.0 Friskrivningsklausul RA/082/2026

text: -02 -06 20 20 5 rD ty S

text: I N S T R U K T I O N

text: Prop. 1997/98:178 s. 8

text: MIG 2010:17

text: MIG 2011:11

text: och

text: MIG 2012:1

text: . 2

text: Prop. 1996/97:25 s. 98

text: och

text: MIG 2007:9

text: MIG 2006:1

text: och

text: MIG 2007:9

text: . 4 Se

text: SOU 2011:17 s. 83

text: där hänvisning görs till

text: prop. 1988/89:86 s. 174

text: MIG 2019:1

text: . Jfr. även

text: 5 kap. 1 § utlänningslagen

text: och

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: 6 Se särskilt om bevisvärdering av barns uppgifter i avsnitt 8 i RS/009/2020, Rättsligt ställningstagande angående prövning av barns bästa och om barns rätt att komma till tals i RS/010/2020, Rättsligt ställningstagande om att höra barn Se avsnitt 3.1.2 rättslig styrning om motsättningar mellan asylsökande barn, god man, offentligt biträde och vårdnadshavare

text: Handbok om förfarandet och kriterierna vid fastställande av flyktingars rättsliga ställning, se par. 196 samt 203-204. 9 Rådets direktiv

text: av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar m.m. 10 Se bl.a.

text: N. mot Sverige

text: , nr 23505/09, den 20 juli 2010 samt Matsiukhina och Matsiukhin mot Sverige, nr 31260/04, den 21 juni 2005.

text: Diesen, Christian, Prövning av migrationsärenden, Bevis 8 andra uppl. s. 279 f. 12

text: Prop. 2004/05:170

text: s.155. 13 Ibid s. 154. 14

text: MIG 2006:1

text: Jfr

text: 35 kap.

text: 5 §§

text: rättegångsbalken (1942:740)

text: och

text: 30 §

text: FPL. 16 1951 års konvention om flyktingars rättsliga ställning. 17

text: R.C. mot Sverige

text: , nr 41827/07, den 9 mars 2010 och F.N. och andra mot Sverige, nr 28774/09, den 18 december 2012. 18

text: NJA 2010 s. 671

text: , jfr

text: NJA 2009 s. 447

text: I och II med hänvisningar.

nyckelord:
Praxis
Barn
Asylprocessen
Identitetshandlingar
Muntlig handläggning
Bevisvärde

title: Sannolik identitet i asylärenden

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: 1. Syfte

text: Kan en asylsökande göra sin identitet sannolik genom sina muntliga uppgifter? Det är frågan som behandlas i det här rättsliga ställningstagandet.

text: 2. Sammanfattning

text: • Om den sökande inte kan styrka eller göra sin identitet sannolik genom identitetshandlingar får vi använda andra metoder för att utreda identiteten och hemvist, t.ex. muntlig utredning, kunskapstest, språkanalys och uppgifter från referensdossier. Den sökandes berättelse ska då värderas tillsammans med övrig bevisning.

text: • Det är möjligt att bedöma en asylsökandes identitet som sannolik enbart med stöd av hans eller hennes muntliga berättelse. Bevisvärderingen ska vara saklig och objektiv och beslutsfattaren måste motivera och förklara skälen för sitt beslut.

text: • För att en muntlig berättelse ska bedömas vara trovärdig krävs att uppgifterna är sammanhängande och klara, detaljerade, oförändrade och rimliga. De får inte vara motstridiga, om det inte finns rimliga förklaringar till motstridigheterna, eller strida mot allmänt kända fakta. I bedömningen ska vi även beakta om den sökande har gjort ett ärligt försök att styrka sin berättelse genom skriftlig bevisning. Det räcker då att det är sannolikt att den sökande har den identitet han eller hon uppger.

text: • Det är av flera anledningar viktigt att försöka klargöra identiteten tidigt i asylprocessen. Vi bör därför informera den asylsökande om vikten av att han eller hon styrker sin identitet genom att lämna in identitetshandlingar och andra handlingar.

text: • Även om det som utgångspunkt är viktigt att den sökande styrker, eller i vart fall gör sin identitet sannolik så ska personens skyddsbehov som huvudregel prövas i sak även i sådana fall där personens identitet inte har gjorts sannolik.

text: 3. Bakgrund

text: Det finns ingen legal definition av begreppet identitet i svensk lagstiftning, men enligt förarbeten och praxis består identiteten av namn, födelsetid och, som huvudregel, medborgarskap.

text: Inom asylrätten är det en grundläggande princip att det är den asylsökande som ska göra sitt behov av internationellt skydd sannolikt. Av detta följer att den sökande också ska göra sin identitet sannolik. Det är inte alltid möjligt för den sökande att lägga fram bevisning som styrker att han eller hon riskerar förföljelse. Sökandens berättelse får därför godtas om den framstår som trovärdig och sannolik.

text: Att bedöma trovärdigheten i den sökandes berättelse, inklusive uppgifter om identiteten, är en svår men viktig del i asylprövningen men även för hela asylprocessen. Frågan är om det är möjligt för en asylsökande att göra sin identitet sannolik genom sina muntliga uppgifter.

text: 4. Gällande rätt m.m.

text: Den gällande rätt som ligger till grund för detta rättsliga ställningstagande finns i bilagan till det här dokumentet. Där berörs bland annat frågor som gäller bevislättnadsregeln, officialprincipen och bevisprövning. Varje avsnitt avslutas med en kort sammanfattning.

text: 5. Rättslig bedömning

text: 5.1 Sannolik identitet

text: I asylärenden är det inte ovanligt att den sökandes identitet är oklar. Sveriges åtagande att bereda människor skydd genom att bevilja uppehållstillstånd väger så pass tungt att vi inte kan neka någon tillstånd på grund av att identiteten inte har blivit styrkt genom exempelvis hemlandspass eller annan identitetshandling.

text: Det ligger i sakens natur att många av de förhållanden som åberopas av asylsökande inte kan göras sannolika med skriftlig eller annan bevisning, och att den sökande ska ges bevislättnad om han eller hon har lämnat en trovärdig berättelse.

text: Enligt förarbetena till bestämmelsen om identitetsförvar kan inte alla utlänningar som saknar pass eller identitetshandlingar tas i förvar. Om en utlänning gör sannolikt att den identitet han eller hon uppger är riktig ska något beslut om förvar inte fattas. Det är då tillräckligt att det med hänsyn till samtliga omständigheter är till övervägande del sannolikt att utlänningen har den identitet han eller hon påstår. Att den berättelse som utlänningen lämnar om sig själv framstår som trovärdig eller att andra personer bekräftar utlänningens uppgifter kan således vara tillräckligt i vissa fall.

text: Enligt den fria bevisprövningen går det inte att ställa upp ett krav på vilka bevismedel som får användas och vilket bevisvärde viss bevisning ska ha. Kravet har inte heller stöd i varken internationell eller svensk praxis.

text: 5.2 Utredning och bedömning av identitet

text: Det är av flera anledningar viktigt att den sökande försöker styrka eller göra sin identitet sannolik så tidigt som möjligt under asylprocessen. En oklar identitet försvårar asylutredningen och gör att handläggningstiden blir längre, vilket innebär stora påfrestningar på asyl- och mottagningssystemet. Dessutom kan ett beslut om uppehållstillstånd återkallas om det senare kommer fram att den sökande har uppgett fel identitet. Den som inte kan styrka sin identitet får också svårigheter vid en framtida ansökan om svenskt medborgarskap.

text: Det är därför viktigt att vi uppmuntrar den asylsökande att vara aktiv för att styrka eller göra sin identitet sannolik och, förstås, tala sanning. Av den anledningen är det viktigt att ett identitetsuppdrag ges så tidigt som möjligt i asylprocessen i de fall identiteten är oklar. Den asylsökande som inte försöker använda sig av de möjligheter som finns för att göra sin identitet sannolik kan inte anses medverka till utredningen om identiteten.

text: Det bästa sättet för en person att styrka sin identitet är att visa upp pass eller identitetshandlingar i original. Om den sökande inte kan visa några handlingar för att styrka sin identitet ska han eller hon ges tillfälle att förklara varför sådana handlingar saknas.

text: Migrationsverkets utredningsansvar kan innebära att vi måste hjälpa den sökande att undersöka originalhandlingars tillförlitlighet. Om vi bedömer att handlingarnas bevisvärde är lågt, att det rör sig om falska handlingar eller om vi har andra invändningar måste vi ge den sökande möjligheten att kommentera slutsatserna. Användning av falska identitetshandlingar innebär i sig inte att asylansökan är ogrundad men kan försvaga den sökandes trovärdighet. Det är viktigt att vi informerar den asylsökande om de konsekvenser uppvisande av falska handlingar kan medföra.

text: Om den sökande inte kan styrka eller göra sin identitet sannolik genom identitetshandlingar får vi använda andra metoder för att utreda identitet och hemvist, t.ex. muntlig utredning, kunskapstest, språkanalys och uppgifter från referensdossier. Den sökandes berättelse ska då värderas tillsammans med övrig bevisning.

text: För att en berättelse ska bedömas vara trovärdig krävs det att uppgifterna är sammanhängande och klara, detaljerade, oförändrade och rimliga. De får inte vara motstridiga, om det inte finns rimliga förklaringar till motstridigheterna, eller strida mot allmänt kända fakta. I bedömningen ska vi även beakta om den sökande har gjort ett ärligt försök att styrka sin berättelse genom skriftlig bevisning. Vad som betraktas som en genuin ansträngning att skaffa fram bevisning får bedömas från fall till fall. Bevisning som i ett fall rimligen kan förväntas kan i ett annat fall vara direkt omöjlig för den sökande att införskaffa.

text: Även om det som utgångspunkt är viktigt att en asylsökande styrker, eller i vart fall gör sin identitet sannolik så ska personens skyddsbehov som huvudregel prövas i sak även i sådana fall där personens identitet inte har gjorts sannolik. Detta följer av principen om non-refoulement, vilken bland annat kommer till uttryck i

text: 12 kap. 1 § utlänningslagen

text: och innebär en skyldighet att inte avvisa eller utvisa en person som har ett skyddsbehov oaktat om identiteten gjorts sannolik eller inte. Detta kan till exempel vara fallet i situationer där det är av underordnad betydelse att veta vem den sökande är för att avgöra frågan om det finns ett skyddsbehov. Hit hör fall där den sökandes namn och ålder i sig inte har någon betydelse för bedömningen av skyddsskälen. I en situation där våldet i en väpnad konflikt är så intensivt att var och en som befinner sig på territoriet riskerar att skadas, behöver en asylsökande som visat eller gjort sannolikt att han eller hon har sin hemvist i det aktuella området inte föra fram någon ytterligare omständighet för att han eller hon ska bedömas ha ett skyddsbehov. I en situation där förföljelsen av exempelvis personer av en viss etnicitet är av sådan intensitet att alla som är av den etniciteten tvingas lämna sitt land eller ett visst område för att undgå övergrepp, kan det räcka att den sökande visar eller gör sannolikt sin hemvist och etnicitet för att ett skyddsbehov ska aktualiseras.

text: Även i andra ärenden där asylberättelsen inte är så starkt knuten till identiteten kan asylansökan inte avslås enbart på grund av att identiteten inte har gjorts sannolik. Om den asylsökande efter en prövning i sak bedöms ha skyddsbehov och det saknas skäl att utesluta personen från att anses som flykting eller annan skyddsbehövande föreligger därmed en rätt till uppehållstillstånd även om identiteteten inte gjorts sannolik.

text: I vissa fall är det dock särskilt viktigt att veta vem personen är. Så kan vara fallet när en person åberopar skriftlig bevisning såsom domstolsavgöranden eller tidningsartiklar eller om en person hävdar att denne är en känd regimmotståndare eller regimföreträdare. I dessa fall är det oftast helt avgörande att personen åtminstone gör sannolikt att han eller hon är just den person som omnämns i handlingarna eller i landinformationen.

text: 5.3 Identitet och asylsökande barn

text: Beviskravet för ett asylsökande barns identitet är samma som för vuxna, dvs. identiteten ska göras sannolik. Detta avser såväl ensamkommande barn som barn i familj. Ett barn ska upplysas om att det kan styrka eller göra sin identitet sannolik genom att lämna in identitetshandlingar eller andra handlingar.

text: Ett asylsökande barn ska, så tidigt som möjligt i asylprocessen, beredas tillfälle att komma till tals i en muntlig utredning. Vi måste dock beakta barnets ålder, mognad och de individuella förutsättningarna att lämna uppgifter, se

text: 1 kap. 11 § utlänningslagen

text: . En del av att utreda barnets identitet är att utreda vilka barnets vårdnadshavare eller föräldrar är, i synnerhet då bedömningen av barnets identitet baseras på uppgifter föräldrarna lämnar.

text: Bilaga RS/031/2021

text: 4.1 Bevislättnadsregeln (benefit of the doubt)

text: Bevislättnadsregeln finns till för exempelvis skyddsbehövande och innebär att den sökande inte behöver styrka sin identitet utan bara göra den sannolik. Det kan bli aktuellt att tillämpa bevislättnadsregeln när t.ex. den sökande kommer från ett land där myndigheterna inte kan utfärda identitetshandlingar eller när de handlingar som utfärdas av landet inte godtas av svenska myndigheter. Regeln kan också bli aktuell när en sökande inte kan kontakta sina hemlandsmyndigheter för att styrka sin identitet.

text: I dessa fall är det inte rimligt att kräva av den sökande att han eller hon styrker sin identitet med hjälp av identitetshandlingar.

text: I UNHCR:s handbok anges att principen om ”benefit of the doubt” (tvivelsmålets fördel) ska tillämpas när den sökande inte kan styrka sin berättelse med skriftlig bevisning. Beviskravet ska alltså inte tillämpas alltför strikt. För att den sökande ska få tillgodoräkna sig fördelen krävs att vissa förutsättningar är uppfyllda. Den sökande ska ha gjort ett ärligt försök att styrka sin berättelse och hans eller hennes allmänna trovärdighet ska inte kunna ifrågasättas. Berättelsen ska vara sammanhängande och rimlig och inte strida mot kända fakta.

text: Principen framgår även av skyddsgrundsdirektivet artikel 4.5. Under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda behöver inte den sökande styrka sina uppgifter med skriftlig bevisning.

text: Likaså tillämpar Europadomstolen principen om tvivelsmålets fördel i bedömningen av om ett utvisande skulle strida mot förbudet mot tortyr och annan omänsklig behandling enligt artikel 3.

text: I svensk rättspraxis har Migrationsöverdomstolen (MiÖD) i

text: MIG 2007:12

text: uttalat sig om när bevislättnaden ska tillämpas och även metoden för prövningen av skyddsskälen i asylärenden. Enligt MiÖD:s uttalanden ska först och främst prövas om den sökande har gjort sin identitet, sitt medborgarskap eller sitt hemland sannolika. Därefter prövas om de åberopade skälen är tillräckliga. Slutligen ska prövningen av uppgifternas trovärdighet göras. Enligt MiÖD bör man skilja mellan prövningen av bevismedel, t.ex. skriftliga handlingar, och den sökandes berättelse när man utför sannolikhetsprövningen.

text: MiÖD:s metod har emellertid kritiserats. Enligt kritiken är berättelsen ett bevismedel och kan inte uteslutas från bedömningen av de andra delarna t.ex. identitet och förföljelserisken. En utsaga är inget bevistema som ska styrkas med hjälp av annan bevisning utan är ett bevis som alla andra gentemot ett tema (här identitet). Temat i en fråga om identitet är den sökandes påstående att han är personen NN. Trovärdighetsbedömningen kan, enligt Diesen, inte vänta till sist i prövningen som ett slags komplement till den skriftliga bevisningen. Enligt den fria bevisvärderingen går det inte att uppställa ett krav på stödbevis.

text: Bevisning i ett asylärende utgörs huvudsakligen av den sökandes berättelse men också av stödbevisning såsom inlämnade handlingar, åberopade vittnesmål och landinformation. En samlad bedömning ska göras.

text: 4.2 Officialprincipen

text: Inom förvaltningsrätten vilar utredningsansvaret i huvudsak på myndigheten. Myndighetens uppgift är att se till att ärendet blir tillräckligt utrett. Det behöver inte vara myndigheten själv som utför utredningen. Denna princip kallas för officialprincipen. Ett uttryckligt lagstöd för principen finns i

text: 8 § förvaltningsprocesslagen

text: (1971:291, FPL) för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Motsvarande regel för förvaltningsmyndigheterna finns i

text: 23 § förvaltningslagen

text: (Förvaltningslag 2017:900). I ärenden där det finns starka skyddsintressen finns också ett utvidgat utredningsansvar.

text: Asylärenden är en speciell ärendekategori eftersom det både är ett ansökningsärende och ett ärende där det föreligger ett starkt skyddsintresse. För att Migrationsverket ska kunna göra en fullständig prövning som första instans krävs att alla relevanta omständigheter och relevant bevisning som åberopas läggs fram i prövningen. Sökanden och Verket har här ett delat ansvar. Den sökande ska lägga fram sina yrkanden, grunder och åberopad bevisning och Migrationsverket har sedan en utredningsskyldighet.

text: En liknande skyldighet framgår även av UNHCR:s handbok par. 196 enligt vilken myndigheten måste i vissa fall utnyttja alla till buds stående medel för att få fram bevisning till stöd för den sökande.

text: I sitt avgörande fann MiÖD anledning att återförvisa målet till migrationsdomstolen p.g.a. det bristfälliga underlaget som domstolen utgått ifrån vid fastställande av Migrationsverkets beslut.

text: Det är den sökande som har åberopsbördan och den initiala bevisbördan för sina åberopade asylskäl. Men utredningsansvaret vilar gemensamt på den sökande och på utredande myndighet.

text: 4.3 Bevisprövning

text: I svensk rätt gäller principen om fri bevisprövning. Den består av två underordnade principer, fri bevisföring och fri bevisvärdering. Rätten får i princip fritt bedöma värdet av den bevisning som finns i målet och några regler för vilket värde ett visst bevismedel ska ha jämfört med andra finns inte.

text: Principen om fri bevisföring innebär att det är tillåtet att ta upp alla former av bevis vid en rättslig prövning. Det finns i princip inte några begränsningar i fråga om de källor som får användas för att ta reda på sanningen.

text: Principen om fri bevisvärdering innebär att det inte finns några rättsliga regler om hur värderingen av bevis ska göras. Men det innebär inte att värderingen är fri för egna subjektiva och godtyckliga värderingar.

text: I

text: 1 kap. 9 § regeringsformen (1974:152)

text: slås likhetsprincipen och objektivitetsprincipen fast. Av bestämmelsen framgår att vid fullgörande av offentliga förvaltningsuppgifter ska allas likhet inför lagen samt saklighet och opartiskhet alltid beaktas.

text: Även av

text: artikel 3 i Flyktingkonventionen

text: framgår att konventionens bestämmelser ska tillämpas utan diskriminering.

text: I målen

text: R.C. mot Sverige

text: och F.N. och andra mot Sverige beaktade Europadomstolen ett antal bevis som underkänts av de nationella domstolarna. Europadomstolen ansåg att även om den materiella bevisningen i dessa mål inte bedöms styrka något förhållande ger den sådana indikationer att den inte helt kan underkännas utan till viss del bedöms stödja den muntliga berättelsen.

text: Högsta domstolen (HD) har i flera av sina avgöranden uttalat sig om hur en muntlig utsaga ska värderas i brottmål när ingen stödbevisning finns. Bevisbördan och beviskravet skiljer sig åt i asylärenden och i brottmål. I brottmål är beviskravet högre (ställt utom rimligt tvivel) än i asylärenden (sannolikt). Ändå har HD i sin praxis ansett att en trovärdig utsaga från målsäganden, i förening med vad som i övrigt har framkommit i målet, kan vara tillräcklig för en fällande dom.

text: Sammanfattningsvis gäller alltså i fråga om att göra sin identitet sannolik att det inte kan finnas någon bestämd regel angående vad som ska godtas som bevisning och hur den ska värderas. All bevisning ska beaktas och en individuell bedömning ska göras i det enskilda fallet.