text: Beslutsdatum Vår beteckning 2024-09-19 Dnr 2024/020128 Serienummer 2024:18

text: Se

text: prop. 2020/21:78

text: , Extra ändringsbudget för 2021 – Vissa ändrade regler inom sjukförsäkringen s. 15 f. Se

text: prop. 2020/21:78 s. 21

text: . 3 Se

text: prop. 2020/21:78 s. 8

text: Sjukpenning – övervägande skäl och särskilda skäl när den försäkrades anställning upphör innan hen förväntas återgå i arbete hos arbetsgivaren

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Undantagen om övervägande skäl respektive särskilda skäl i

text: 27 kap.

text: 49 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) ska inte tillämpas om den försäkrades anställning kommer att upphöra före den förväntade återgången i arbete hos arbetsgivaren. Detta gäller från den tidpunkt när det konstaterats att anställningen kommer upphöra, dvs. från den tidpunkt när det konstaterats att en plan om återgång i arbete i samma omfattning som innan sjukfallet inte är möjlig att fullfölja. Arbetsförmågan ska bedömas mot ett arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, såvida inte något annat undantag är tillämpligt.

text: Om den försäkrade får ett nytt arbete innan tidsgränserna om 365 eller 550 dagar har passerats, och anställningen inte tillträtts men kommer att tillträdas innan gränserna passerats och den försäkrade på nytt kan fullfölja en plan om återgång i arbetet, kan undantagen bli aktuella igen. Om den försäkrade har varit arbetslös innan hen tillträder det nya arbetet kan undantagen tillämpas från och med tillträdesdagen. Undantagen aktualiseras fr.o.m. tillträdesdatumet för den nya anställningen.

text: För att undantagen ska kunna tillämpas krävs att den försäkrade kan börja arbeta hos arbetsgivaren i samma omfattning som före sjukfallet inom de angivna gränserna i rehabiliteringskedjan. Med arbetsgivare menas då den arbetsgivare som den försäkrade ska arbeta hos efter återgången.

text: Undantagen kan inte tillämpas om den försäkrade ska vara tjänstledig (exempelvis för föräldraledighet, studier osv) eller ta ut ålderspension och därför inte kommer att kunna återgå i arbete i samma omfattning som innan sjukfallet inom de angivna tidsgränserna enligt rehabiliteringskedjan.

text: Detta rättsliga ställningstagande ersätter RS 2024:02.

text: Bakgrund, överväganden och frågeställning

text: Bakgrund

text: En försäkrads arbetsförmåga bedöms olika beroende på hur länge hen har haft en nedsatt arbetsförmåga. Under de första 90 dagarna bedöms arbetsförmågan mot den försäkrades vanliga arbete eller ett annat tillfälligt arbete hos arbetsgivaren. Efter dessa 90 dagar har hen rätt till sjukpenning om den försäkrade inte kan utföra något arbete alls hos arbetsgivaren. Efter dag 180 har en försäkrad rätt till sjukpenning om hen inte kan utföra något förvärvsarbete i en sådan angiven yrkesgrupp som innehåller arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden.

text: Det finns dock undantagssituationer som medger när bedömningen mot normalt förekommande arbete kan skjutas upp.

text: Av

text: 27 kap. 48 § tredje stycket 1

text: SFB framgår att prövningen mot normalt förekommande arbete inte ska göras om övervägande skäl talar för att den försäkrade kan förväntas återgå i arbete hos arbetsgivaren före den tidpunkt då han eller hon har haft en nedsatt arbetsförmåga i 365 dagar. Enligt

text: 27 kap. 48 § tredje stycket 2

text: SFB ska prövningen mot normalt förekommande arbete inte göras om det finns särskilda skäl som grundas på att den försäkrade kan förväntas återgå i arbete hos arbetsgivaren före den tidpunkt då han eller hon har haft nedsatt arbetsförmåga i 550 dagar. Av

text: 27 kap. 49 § tredje stycket 1

text: SFB framgår att prövningen, efter dag 365, mot normalt förkommande arbete inte ska göras om särskilda skäl finns som grundas på att den försäkrade kan förväntas återgå i arbete hos arbetsgivaren före den tidpunkt då han eller hon har nedsatt arbetsförmåga i 550 dagar.

text: Överväganden

text: Av förarbetena framgår att det krävs att den försäkrade kan återgå i arbete hos arbetsgivaren, eller det egna företaget, i samma omfattning som före sjukskrivningen senast dag 365 för att det ska vara möjligt att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan i förhållande till ett normalt förekommande arbete på grund av övervägande skäl. Bedömningen av om det finns övervägande skäl ska göras dag för dag fr.o.m. dag 181 i sjukperioden. Detta innebär att en tidigare bedömning kan komma att ändras när omständigheterna ändras. Det framhålls också att en sammantagen bedömning ska göras i det enskilda fallet. Undantagen i sjukförsäkringen syftar till att ge ersättning för inkomstbortfall vid sjukdom och stöd till individen för återgång i arbete. Det framgår även att det är viktigt att kravet på omställning inte kommer för tidigt i sjukfallet och att försäkrade som har goda möjligheter att återgå i sitt vanliga arbete där de har sin yrkesidentitet, utbildning och erfarenhet bör ges reella förutsättningar att i första hand rehabiliteras åter i arbete hos sin egen arbetsgivare.

text: Förarbetsuttalandena ger dock inte svar på hur bedömningen om övervägande skäl ska göras när den försäkrades anställning kommer att upphöra innan dag 365. Det framkommer inte heller hur bedömningen om särskilda skäl ska göras om anställningen kommer att upphöra innan dag 550.

text: Det finns inte heller någon praxis i frågan. För att få en enhetlig tillämpning behövs därför ett rättsligt ställningstagande.

text: Frågeställning

text: Frågan är hur bestämmelserna i 27 kap. 48 § tredje stycket 1–2 och

text: 27 kap. 49 § tredje stycket 1

text: SFB ska tolkas när den försäkrades anställning kommer att upphöra före den förväntade återgången hos arbetsgivaren. En följdfråga som uppkommer är vilken bedömningsgrund som ska tillämpas: Ska

text: det vara normalt förekommande arbete om anställningen upphör eller ska bedömningsgrunden vara arbete hos arbetsgivaren?

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Av ordalydelserna i bestämmelserna framgår att undantag kan komma ifråga när återgång till arbete hos ordinarie arbetsgivare är aktuellt. Syftet med bestämmelserna är att främja återgång till arbete hos arbetsgivaren eller det egna företaget. Förarbetena utgår också ifrån att undantagen ska aktualiseras när det finns förutsättningar för den försäkrade att återgå i arbete hos den ordinarie arbetsgivaren. Bedömningen av undantagens tillämpning ska därför utgå ifrån om den försäkrade faktiskt har ett arbete. Undantagen är inte tillämpliga från den tidpunkt då det konstaterats att anställningen kommer att upphöra, dvs. från den tidpunkt det konstaterats att en plan inte är möjlig att fullfölja. Om en anställning upphör kan inte återgång till arbete hos arbetsgivaren förverkligas, undantagen kan i denna situation inte tillämpas. Undantagen kan inte heller tillämpas i en situation där en läkare har bedömt att återgång i arbete skulle vara möjlig men där anställningen upphört. Inte heller anledningen till varför en anställning upphör ändrar själva faktumet att anställningen upphör/upphört. Här avses även de som tar ut ålderspension och därmed inte kommer att kunna fullfölja en plan för återgång i arbete inom rehabiliteringskedjans angivna gränser.

text: Om det däremot är så att den försäkrade tillträder ett nytt arbete innan tidsfristerna löpt ut kan undantagen aktualiseras på nytt. Undantagen aktualiseras från och med tillträdesdatumet för den nya anställningen. För att övervägande skäl eller särskilda skäl ska anses föreligga krävs att en plan om återgång i samma omfattning som innan sjukfallet är möjlig att fullfölja. Det ska också tilläggas att med arbetsgivare därmed avses den arbetsgivare som är aktuell vid tidpunkten för den förväntade återgången.

text: Om anställningen upphör strax efter dag 365 eller 550, och rehabilitering sker med syfte att återgång ska ske hos arbetsgivaren, så ska undantagen tillämpas. Det finns i denna situation ett reellt arbete att gå tillbaka till. Finns det inget arbete att gå tillbaka till strider det mot ordalydelsen i bestämmelserna att säga att övervägande, eller särskilda skäl föreligger.

text: För försäkrade som tar tjänstledigt (helt eller delvis) under en period då övervägande /särskilda skäl har bedömts föreligga krävs för att undantagen även fortsättningsvis ska anses tillämpliga att det vid en utredning framgår att den försäkrade efter tjänstledighetens slut kommer att kunna återgå i arbete i samma omfattning som innan sjukskrivningen inom rehabiliteringskedjans angivna tidsgränser. Undantagen aktualiseras inte om den enskilde avser att vara tjänstledig och utredningen påvisar att den försäkrade inte kommer att kunna återgå i arbete i samma omfattning som innan sjukfallet inom rehabiliteringskedjans tidsgränser. Anledningen till detta är att en plan för återgång då inte är möjlig att fullfölja. Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 27 kap. 48 §

text: SFB

text: 27 kap. 49 §

text: SFB

text: Ingrid Utne

text: Anna Schullström


doctype: stallningstagande

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2024/023483 2024-12-13 2024:20

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2024/023483 2024-12-13 2024:20

text: Från https://svenska.se/ (2024-11-01). I propositionen anges följande (

text: prop. 1974:129 s. 103

text: ). ”Verket har understrukit att de nya reglerna bör utformas på ett sådant sätt att de inte blir administrativt betungande och föreslagit att den institution där barnet vårdas bör registrera det antal dagar som barnet vistas utom institutionen och en gång per kvartal underrätta vederbörande försäkringskassa därom. Därvid bör i avvaktan på närmare erfarenheter av de nya reglerna vårdbidrag utbetalas till föräldern då antalet sådana dagar uppgår till minst tio per kalenderkvartal.”

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2024/023483 2024-12-13 2024:20

text: I praktiken har det endast betydelse över kvartalsskiften.

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2024/023483 2024-12-13 2024:20

publisher: Försäkringskassan

status: gällande

title: Bedömning av rätt till ersättning enligt 106 kap. 11 § socialförsäkringsbalken

org: fk

text: Försäkringskassans ställningstagande

type: rubrik

text: När Försäkringskassan prövar rätten till ersättning enligt

text: 106 kap. 11 § socialförsäkringsbalken

text: ska ”kvartal” tolkas som kalenderkvartal, det vill säga fasta kvartal som inleds 1 januari, 1 april, 1 juli och 1 oktober.

type: stycke

text: När Försäkringskassan prövar om en dag är en av minst tio dagar per kalenderkvartal eller tio dagar i följd vid kvartalsskifte kan det finnas rätt till ersättning på båda grunderna. Dagar som ersätts på den ena grunden ska beaktas även i bedömningen av om ersättning kan lämnas för andra dagar på den andra grunden.

text: Bakgrund

text: För den som vårdas på en institution som tillhör eller till vars drift det betalas ut bidrag från staten, en kommun eller en region, lämnas omvårdnadsbidrag endast om vården kan beräknas pågå högst sex månader. Detsamma gäller om han eller hon vårdas utanför institutionen genom dess försorg eller i annat fall vårdas utanför en sådan institution och staten, kommunen eller regionen är huvudman för vården. Det framgår av

text: 106 kap. 9 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB). För svårt sjuka barn finns en särskild bestämmelse som innebär att omvårdnadsbidrag i vissa fall kan lämnas i tolv månader (

text: 106 kap. 10 §

text: SFB).

text: Om ett barn för vilket omvårdnadsbidrag inte lämnas på grund av

text: 106 kap. 9 §

text: SFB tillfälligt inte vårdas genom huvudmannens försorg, lämnas bidrag för sådan tid om denna uppgår till minst tio dagar per kvartal eller till minst tio dagar i följd. Det framgår av

text: 106 kap. 11 §

text: SFB. Motsvarande bestämmelse som gällde vårdbidrag ska enligt övergångsbestämmelser fortfarande tillämpas. Bestämmelsen ska även enligt övergångsbestämmelser fortfarande tillämpas för handikappersättning.

text: Det framgår inte uttryckligen av lagtexten eller relevanta förarbeten vad som avses med ”kvartal”. Det är oklart om det med kvartal avses kalenderkvartal eller en tremånadersperiod. Det finns även oklarheter kring hur grunden minst tio dagar per kvartal förhåller sig till grunden minst tio dagar i följd. Det finns därför behov av ett rättsligt ställningstagande.

text: Överväganden

text: Kvartal

text: Lagtexten anger endast ”kvartal”. Enligt Svensk ordbok utgiven av Svenska Akademien är betydelsen av ordet kvartal ”period på tre månader”, med

text: tillägget vanligen med början 1 januari, 1 april, 1 juli eller 1 oktober. Kvartal kan alltså rent språkligt betyda vilken tremånadersperiod som helst eller just kalenderkvartal.

text: Bestämmelser motsvarande den i

text: 106 kap. 11 §

text: SFB infördes i flera steg. De två mest relevanta ändringarna i det här sammanhanget var när möjligheten till minst tio dagar per kvartal infördes och därefter möjligheten till minst tio dagar i följd. I författningskommentaren till den första ändringen används ordet ”kalenderkvartal” (

text: prop. 1974:129 s. 111

text: ). Även i den allmänna motiveringen används ordet kalenderkvartal (a.a.s. 103). Där används dock även ordet kvartal.

text: Regeln visade sig kunna leda till oönskade resultat vid kvartalsskiften. Den ändrades därför så att ersättning kunde lämnas även vid minst tio dagar i följd, det vill säga även när dagarna i följd inträffade över ett kvartalsskifte (jfr

text: prop. 1981/82:216 s. 19

text: ). Ordet kalenderkvartal tycks inte ha använts, men det framgår att lagstiftaren kände till de tidigare uttalandena i denna del (a.a.s. 31 och 51). Tillägget om minst tio dagar i följd får anses innebära att en månad inte kan ingå i fler än ett kvartal. I annat fall skulle det tillägget vara obehövligt. När omvårdnadsbidraget infördes och ersatte vårdbidraget ansåg regeringen att det saknades skäl att frångå den dittillsvarande regeln (

text: prop. 2017/18:190 s. 92

text: Det framgår alltså att lagstiftaren ansett att kvartal i vart fall som en följd av den föreslagna ordningen om underrättelser från institutionerna i praktiken innebar kalenderkvartal. Det uttalas även att ”minst tio dagar per kalenderkvartal” bör gälla i avvaktan på närmare erfarenheter av de nya reglerna. Det finns inget som tyder på att lagstiftaren avsett något annat än kalenderkvartal när möjligheten till ersättning för minst tio dagar i följd infördes.

text: Om det inte är kalenderkvartal är det oklart när ett kvartal börjar och även när senare kvartal börjar. Det finns ingen tolkning som alltid är till fördel för försäkrade, eftersom en månad inte kan ingå i fler än ett kvartal.

text: Försäkringskassan anser att lagstiftaren i förarbetena indirekt har uttalat att kvartal avser kalenderkvartal. Det är även en vanlig språklig innebörd av ordet. Försäkringskassan har inte funnit någon praxis i frågan. Med kvartal bör därför i det här sammanhanget avses kalenderkvartal.

text: Dagar kan ligga till grund för ersättning enligt båda grunderna

text: Enligt

text: 106 kap. 11 §

text: SFB kan det finnas rätt till ersättning för en dag på två separata grunder. Om dagen är en av minst tio dagar under samma kalenderkvartal och om dagen är en av minst tio dagar i följd. Det är inte tydligt om samma dag kan ligga till grund för att komma upp i det lägsta antalet dagar enligt båda grunderna. Det kan till exempel inträffa när den enskilde inte vårdats genom huvudmannens försorg under fem dagar i månad två i ett

text: kalenderkvartal och under de sista fem dagarna i kalenderkvartalet. Därefter vårdas den enskilde inte genom huvudmannens försorg under de sex första dagarna i nästa kalenderkvartal, men inte under minst fyra andra dagar under det kalenderkvartalet.

text: En tolkning är att dagar som används för att uppnå en av grunderna inte kan användas för att uppnå den andra grunden. I praktiken skulle dagar som ersätts räknas av från de som kan användas för att uppfylla den andra grunden. I exemplet ovan skulle endast dagarna i det första kalenderkvartalet ersättas.

text: En annan tolkning är att en dag ska ersättas så länge den är en av minst tio dagar under samma kalenderkvartal eller dagen är en av minst tio dagar i följd. Dagar som ersättning lämnas för skulle då inte räknas av från de som kan användas för att uppfylla den andra grunden. I exemplet ovan skulle samtliga tio dagar i det första kalenderkvartalet och de första sex dagarna i det andra kalenderkvartalet ersättas.

text: Försäkringskassan konstaterar att lagtexten är utformad så att tid ska ersättas om den uppfyller någon av grunderna. Lagtexten säger inget om några begränsningar. Försäkringskassan kan inte heller se annat än att avsikten med tillägget om minst tio dagar i följd var att alla dagar i en sammanhängande period om minst tio dagar ska ersättas oavsett när de inträffar (

text: prop. 1981/82:216 s. 19

text: och

text: ). Det verkar snarare som att man ville undvika just situationer som i exemplet ovan där endast dagarna i det första kalenderkvartalet ersattes. Dagar som ersätts på den ena grunden bör alltså beaktas även i bedömningen av om ersättning kan lämnas för andra dagar på den andra grunden.

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Det rättsliga ställningstagandet förväntas inte påverka frågor om mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt i negativ riktning.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 106 kap. 9–11 §§ SFB Regeringens proposition 2017/18:190 Reformerade stöd till personer med funktionsnedsättning Regeringens proposition 1981/82:216 om förbättringar av vårdbidraget till föräldrar med handikappade barn, m.m.

text: Prop. 1974:129

text: Kungl. Maj:ts proposition med förslag om förbättrade folkpensionsförmåner och en lagstadgad sänkning av den allmänna pensionsåldern

text: Ingrid Utne Beslutsfattare

text: David Wollein Waldetoft Föredragande

type: stallningstagande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2025-01-29 Dnr 2024/022038 Serienummer 2025:01

text: Prop. 1995/96:208 s. 86

text: kap. 9 och 11 §§ SFB

text: 106 kap.

text: 33–34 §§ SFB

title: När underhållsstöd ska lämnas trots sådana pågående insatser som anges i 106 kap. 8 § socialförsäkringsbalken

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Underhållsstöd ska lämnas trots sådana pågående insatser som anges i

text: 106 kap. 8 § socialförsäkringsbalken

text: Bakgrund Varför behövs ett rättsligt ställningstagande?

text: Det framgår inte klart av vare sig författningstext, förarbetsuttalanden eller vägledande avgöranden om underhållstöd ska lämnas, när ett barn har en sådan pågående insats som anges i

text: 106 kap. 8 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) men barnet tillfälligt vistas utanför insatsen. Det finns därför behov av ett rättsligt ställningstagande.

text: Gällande rätt

text: 106 kap. 8 §

text: SFB

text: Underhållsstöd lämnas inte för sådan kalendermånad då barnet under hela månaden 1. på statens bekostnad får vård på institution eller annars kost och logi, 2. bor i familjehem eller bostad med särskild service för barn och ungdomar enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, eller 3. vårdas i familjehem, stödboende eller hem för vård eller boende inom socialtjänsten.

text: I förarbetena anges att i de situationer som räknas upp i paragrafen (dåvarande 11 § USL, nuvarande

text: 106 kap. 8 §

text: SFB) har föräldern inte längre det fulla ekonomiska ansvaret för barnet.

text: Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) har i avgörandet

text: RÅ 2010 not 122

text: uttalat att insatsen boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn och ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet är utformad så att

text: barnet bor i den bostad som insatsen avser under längre perioder. Kortare vistelser på annat håll - t.ex. hos boföräldern under veckoslut - innebär inte att insatsen har upphört. Domstolen konstaterade att underhållsstöd därför inte borde ha betalats ut för en pojke som varit placerat på ett hem med stöd av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade trots att han hade vistats hos sin boförälder under veckohelger.

text: Överväganden

text: Vid kortare vistelser på annat håll, exempelvis under veckoslut hos boföräldern, har HFD alltså uttalat att vistelsen inte innebär att insatsen boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn eller ungdomar som behöver bo utanför föräldrahemmet upphör.

text: Försäkringskassan anser att samma resonemang kan tillämpas när barnet får vård på institution eller annars kost och logi på statens bekostnad samt när barnet vårdas i familjehem, stödboende eller hem för vård eller boende inom socialtjänsten. Även sådana insatser är i de flesta fall utformade så att de pågår under längre perioder. Domstolens resonemang kan därför användas på samtliga insatser som räknas upp i

text: 106 kap. 8 §

text: SFB.

text: Det finns dock skäl för att göra en annan bedömning när det gäller längre vistelser utanför pågående insats.

text: Syftet med bestämmelsen i

text: 106 kap. 8 §

text: SFB är att den försäkrade inte ska kompenseras för en utgift som hen inte har. Vid längre vistelser utanför insatsen uppkommer dock kostnader som det är rimligt att ta hänsyn till. Det kan därför vid längre vistelser utanför pågående insats inte anses att barnet bor och vårdas eller annars får kost och logi på det allmännas bekostnad under hela kalendermånaden. Vården, boendet och tillhandahållandet av kost och logi får därför i en sådan situation anses ha upphört tillfälligt. Därmed finns skäl att under längre vistelser utanför pågående insats lämna underhållsstöd till den som även i övrigt uppfyller förutsättningarna för underhållsstöd.

text: För att avgöra hur lång en vistelse utanför pågående insats ska vara, för att den tillfälligt ska anses ha upphört, kan viss ledning hämtas från andra förmåner.

text: När det gäller omvårdnadsbidrag och barn som vårdas på institution på det allmännas bekostnad lämnas sådant bidrag endast om sådan vård beräknas pågå högst sex månader. Om ett barn för vilket omvårdnadsbidrag inte lämnas på grund av detta och barnet tillfälligt inte vårdas på institution kan omvårdnadsbidrag lämnas om tiden utanför institutionen uppgår till minst tio dagar per kvartal eller till minst tio dagar i följd.

text: När det gäller efterlevandestöd lämnas sådant inte om barnet har samma insatser som anges i

text: 106 kap. 8 §

text: SFB. Däremot lämnas efterlevandestöd för elev i specialskola för tid när eleven vistas utanför skolan under minst tio dagar per kvartal eller minst tio dagar i följd.

text: Mot bakgrund av detta anser Försäkringskassan att det är rimligt att anse att även en sådan pågående insats som anges i

text: 106 kap. 8 §

text: SFB tillfälligt har upphört vid en sammanhängande vistelse utanför insatsen under tio dygn. När det gäller omvårdnadsbidrag och efterlevnadsstöd lämnas ersättningen när barnet vistas utanför pågående insats under tio dagar per kvartal. När det gäller underhållsstöd har HFD, i ovan nämnda dom, uttalat att kortare vistelser på annat håll inte medför att insatsen har upphört. HFD beaktade inte det sammanlagda antalet dagar som barnet vistats hos boföräldern under kalendermånaden. Därför anser Försäkringskassan att det inte finns utrymme att inom underhållsstöd beakta antalet dygn per kalendermånad eller kvartal utan enbart sammanhängande vistelse utanför pågående insats.

text: Underhållsstöd ska därför lämnas trots sådana pågående insatser som anges i

text: 106 kap. 8 §

text: SFB om barnet vistas utanför insatsen under minst tio sammanhängande dygn och övriga förutsättningar för underhållsstöd är uppfyllda.

text: Löper vistelsen över månadsskiftet för kalendermånader får insatsen först anses ha upphört tillfälligt under den andra månaden och underhållstöd lämnas därför för den månaden.

text: När ska ställningstagandet börja tillämpas?

text: Ställningstagandet ska börja tillämpas den 1 mars 2025.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 106 kap. 8–9 §§ SFB

text: 106 kap. 11 §

text: SFB

text: 106 kap. 33–34 §§ SFB

text: Prop. 1995/96:208

text: Underhållsstöd till barn till särlevande föräldrar, m.m.

text: RÅ 2010 not 122

text: Marie Axelsson Beslutsfattare

text: Julia Fallenius Sandra Torkelsdotter Föredragande


text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/007059 2025-05-23 2025:02

text: Smittbärarpenning kan även beviljas till den som genomgår läkarundersökning eller hälsokontroll för att klarlägga om hen är smittad av en allmänfarlig sjukdom,

text: 46 kap. 5 § första stycket 2

text: SFB.

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/007059 2025-05-23 2025:02

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/007059 2025-05-23 2025:02

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/007059 2025-05-23 2025:02

title: Ersättningsperiod med smittbärarpenning

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: En ersättningsperiod med smittbärarpenning börjar den första dagen som rätt till smittbärarpenning finns.

text: Ersättningsperiodens första 14 dagar omfattar den första dagen som rätt till smittbärarpenning finns följt av 13 sammanhängande dagar. Smittbärarpenning behöver inte ha beviljats under dessa 13 dagar för att de, tillsammans med den första dagen, ska likställas med de första 14 dagarna i en sjukperiod enligt

text: 28 kap. 5 § första stycket 1 socialförsäkringsbalken

text: (SFB).

text: I ersättningsperioden ska även dagar när den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel räknas med även om någon rätt till smittbärarpenning för dagarna inte finns. Men det gäller inte för den första dagen i ersättningsperioden. För den första dagen måste det finnas rätt till smittbärarpenning med minst en fjärdedel. Utöver det kan arbetsförmågan vara nedsatt.

text: Smittbärarpenning ska arbetstidsberäknas för anställda de första 14 dagarna i en ersättningsperiod.

text: Efter de första 14 dagarna i en ersättningsperiod ska smittbärarpenning kalenderdagsberäknas.

text: Bakgrund

text: Behovet av ett rättsligt ställningstagande

text: En förutsättning för att smittbärarpenning ska beviljas är att det utfärdats särskilda förhållningsregler för smittbäraren med stöd i

text: smittskyddslagen (2004:168)

text: eller att det finns beslut om avstängning från arbete med livsmedel enligt

text: livsmedelslagen (2006:804)

text: . Förhållningsreglerna tar sikte på att smittbäraren inte bör vistas på arbetet eller utföra vissa arbetsuppgifter med tanke på risken för smitta.

text: När en smittbärare ansöker om smittbärarpenning har hen ofta fått ett läkarintyg eller annat underlag där läkaren har angett under vilken tid hen på grund av smitta eller risk för smitta inte bör vistas på arbetsplatsen. Ibland sammanfaller denna period med den period då den försäkrade måste avstå från förvärvsarbete på grund av dessa förhållningsregler. Då infaller rätten till

text: smittbärarpenning samtidigt med den första dag som anges i läkarintyget eller underlaget. Men det behöver inte vara så.

text: Det kan hända att smittbäraren inte behöver avstå från förvärvsarbete under den tid som förhållningsreglerna, beslutet om avstängning från arbetsplatsen eller läkarintyget avser. Exempelvis kan arbetsgivaren ha gett hen tillåtelse att arbeta hemifrån. Det kan också vara så att smittbäraren bara arbetar enstaka dagar i veckan och inte skulle ha arbetat den dag som anges som första dag i läkarintyget. Det är inte helt ovanligt att smittbäraren både kan ha ansökt om sjukpenning och smittbärarpenning. Om smittbäraren har nedsatt arbetsförmåga på grund av smittan kan hen inte få smittbärarpenning (

text: 46 kap. 3 § 1

text: SFB).

text: De ovanstående situationerna aktualiserar bland annat följande frågor:

text: • När infaller den första dagen i en ersättningsperiod med smittbärarpenning? Är det första dagen för förhållningsreglerna eller avstängningen eller är det första dagen då smittbäraren har rätt till smittbärarpenning? • Är bestämmelserna om de första 14 dagarna i en sjukperiod tillämpliga ifråga om smittbärarpenning? • Är det bara dagar med beviljad smittbärarpenning som ingår i ersättningsperiodens första 14 dagar? • Kan även dagar då den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel ingå i de första 14 dagarna? • Kan de första 14 dagarna i en ersättningsperiod sträcka sig över en tidsperiod som överstiger 14 dagar? • Ska smittbärarpenning arbetstidsberäknas eller kalenderdagsberäknas under ersättningsperioden?

text: Det finns visserligen ett rättsligt ställningstagande som mer generellt reglerar frågan om ersättningsperioder och när dessa börjar och avslutas (FKRS 2016:4 Ersättningsperiod vid anmälan om höjd inkomst och beslut om sjukpenninggrundande inkomst [SGI] för förfluten tid). Där besvaras dock inte alla de här redovisade frågorna.

text: Då frågorna inte har något klart svar i lag, förarbeten eller praxis behövs ett rättsligt ställningstagande.

text: Överväganden

text: Ersättningsperioden påbörjas när rätt till smittbärarpenning uppkommer

text: I det rättsliga ställningstagandet FKRS 2016:4 anges att en ersättningsperiod för en rad dagersättningar, däribland smittbärarpenning, påbörjas den dag när rätten till förmånen uppstår. Även om det rättsliga ställningstagandet är skrivet med utgångspunkten att en ny sjukpenninggrundande inkomst ska fastställas på grund av ändrade förhållanden har Försäkringskassan där angett sin principiella uppfattning om när en ersättningsperiod ska anses påbörjad. Det som sägs i det rättsliga ställningstagandet gäller alltså fortfarande.

text: Att en ersättningsperiod med smittbärarpenning ska anses påbörjad den dag när rätten till smittbärarpenning uppstår innebär att det krävs att smittbäraren

text: har ansökt om smittbärarpenning. Om smittbäraren därefter bedöms uppfylla villkoren för smittbärarpenning uppstår rätt till smittbärarpenning. Den första dag som smittbärarpenning kan betalas ut utgör därmed den första dagen i en ersättningsperiod med smittbärarpenning (jämför FKRS 2016:4).

text: Eftersom en förutsättning för rätten till smittbärarpenning är att smittbäraren avstår från förvärvsarbete kan den första dagen i en ersättningsperiod med smitbärarpenning inte vara en dag då smittbäraren till exempel arbetar hemifrån. Den första dag som anges i läkarintyget eller underlaget för smittbärarpenning har alltså ingen självständig betydelse för frågan vad som är ersättningsperiodens första dag.

text: Bestämmelserna om sjukperiod är tillämpliga på smittbärarpenning

text: Enligt

text: 46 kap. 14 §

text: SFB lämnas smittbärarpenning med ett belopp som motsvarar den försäkrades sjukpenning på normalnivån enligt 28 kap. Sett utifrån ordalydelsen skulle man kunna dra slutsatsen att bestämmelsen bara tar sikte på smittbärarpenningens storlek och inte i övrigt gör de många beräkningsbestämmelserna avseende sjukpenning tillämpliga på smittbärarpenningen. I bestämmelsens föregångare och förarbetsuttalandena finns dock stöd för att

text: 46 kap. 14 §

text: SFB kopplar smittbärarpenningen närmare till sjukpenningens bestämmelser om sjukperiod än vad ordalydelsen antyder.

text: I

text: 4 § lagen (1989:225)

text: om ersättning till smittbärare (LES) fanns föregångaren till

text: 46 kap. 14 §

text: SFB. 4 § LES stadgade att smittbärarpenning beviljas med ett belopp som motsvarar smittbärarens sjukpenning enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring. Sjukpenningens karensdagar gällde dock inte smittbärarpenning enligt ett uttryckligt stadgande (jämför även

text: prop. 1992/93:31, s. 58

text: ). Bestämmelsen hade ett vidare tillämpningsområde än bara beloppet på smittbärarpenningen och innebar bland annat att smittbärarpenning kunde ingå i sjukperiodens första 14 dagar (

text: prop. 1988/89:112, s. 48

text: När

text: socialförsäkringsbalken

text: infördes den 1 januari 2011 togs hänvisningen till lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) naturligtvis bort eftersom AFL upphävdes. Hänvisningen till sjukpenning på normalnivå kommenterades inte närmare i förarbetena till

text: socialförsäkringsbalken

text: . Bestämmelsen i

text: 46 kap. 17 §

text: SFB bör därför ges samma innebörd som

text: 4 §

text: LES.

text: Försäkringskassan anser att

text: socialförsäkringsbalkens

text: bestämmelser om sjukperiod i förekommande fall bör tillämpas analogt på de första 14 dagarna i en ersättningsperiod med smittbärarpenning. Både bestämmelserna om definition av sjukperiod och beräkningsmetoden under sjukperiodens första 14 dagar ska alltså tillämpas ifråga om smittbärarpenning.

text: Enligt

text: 27 kap. 26 §

text: SFB anses som sjukperiod bl.a. tid då en försäkrad i obruten följd lider av sjukdom som avses i

text: 27 kap. 2 §

text: SFB eller har rätt till sjukpenning. Det krävs alltså inte att sjukpenning beviljas för att det ska röra sig om en sjukperiod utan det är tillräckligt att en försäkrad lider av en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel.

text: I detta rättsliga ställningstagande har vi slagit fast att en ersättningsperiod med smittbärarpenning inleds den dag då rätt till smittbärarpenning uppstår. För de övriga 13 dagarna under ersättningsperiodens första 14 dagar är det tillräckligt att smittbäraren har ett intyg eller underlag med förhållningsregler som har sin

text: grund i

text: smittskyddslagen (2004:168)

text: . Detsamma gäller om smittbäraren för dessa 13 dagar fått ett beslut om avstängning enligt

text: livsmedelslagen (2006:804)

text: . Detta får anses ligga i linje med att en sjukperiod löper så länge en försäkrad har en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel och att det inte krävs att sjukpenning beviljas under sjukperioden.

text: När en ersättningsperiod inleds med smittbärarpenning ska de 13 följande dagarna räknas i en följd i förhållande till den första dagen. De första 14 dagarna i en ersättningsperiod kan alltså inte sträcka sig över en tidsperiod som överstiger 14 dagar. Detta har betydelse för om dagar i en ersättningsperiod ska arbetstids- eller kalenderdagsberäknas.

text: I de första 14 dagarna ingår även dagar då arbetsförmågan är nedsatt med

text: minst en fjärdedel

text: Det förekommer att en försäkrad en dag kan vara berättigad till smittbärarpenning och en annan dag kan ha rätt till sjukpenning. Det beror på att en smitta ibland kan påverka arbetsförmågan och då ska sjukpenning beviljas (jämför

text: 46 kap. 3 § 1

text: SFB). En följd av att bestämmelserna om de första 14 dagarna i en sjukperiod även är tillämpliga på smittbärarpenning blir att de första 14 dagarna även kan bestå av dagar då arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel (jämför även

text: prop. 1988/89:112, s. 48

text: Smittbärarpenning ska arbetstidsberäknas för anställda under de första 14

text: dagarna i en ersättningsperiod

text: Enligt

text: 28 kap. 5 §

text: SFB ska sjukpenning arbetstidsberäknas under de första 14 dagarna i en sjukperiod. Med arbetstidsberäknad sjukpenning menas sjukpenning som lämnas bara för timmar eller dagar när den försäkrade skulle ha förvärvsarbetat (

text: 28 kap. 3 § andra stycket

text: SFB). Med kalenderdagsberäknad sjukpenning menas ersättning som lämnas alla dagar i veckan oavsett om den försäkrade skulle ha utfört förvärvsarbete eller inte (

text: 28 kap. 3 § första stycket

text: SFB).

text: Anställda som får smittbärarpenning ska få ersättningen arbetstidsberäknad de första 14 dagarna. Därefter ska smittbärarpenningen kalenderdagsberäknas (jämför

text: prop. 1988/89:112, s. 29

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: 27 kap 2 och 26 §§ SFB, 28 kap. 3–6 §§ SFB, 46 kap. 3 och 5 §§, 46 kap.14– 17 §§ SFB.

text: Prop. 1988/89:112

text: prop. 1992/93:31

text: Ingrid Utne

text: Beslutsfattare

text: Carl Johan Hardt Föredragande


text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: Den korrekta benämningen är förvärvsarbete i en sådan angiven yrkesgrupp som innehåller arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. I denna text använder vi dock förkortningen normalt förekommande arbete. Bet. 2009/10:SfU13, s. 7–8. jämför 27 kap. 48 § tredje stycket 3 och 27 kap. 49 § tredje stycket 2 SFB

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: I promemorian föreslogs att om det fanns särskilda skäl så skulle den försäkrade – efter ansökan – kunna få sjukpenning för fler dagar. Detta förslag har kritiserats av flera remissinstanser som har pekat på svårigheter med att avgränsa vilka sjukdomar som ska ge fortsatt ersättning motsvarande 80 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten. Regeringen är medveten om de problem som remissinstanserna tar upp men anser att det inte är rimligt att tidsbegränsa ersättning för en person som lider av en allvarlig sjukdom i de fall en tidsgräns med all sannolikhet saknar betydelse för att åstadkomma återgång i arbete. Regeringen anser att det behövs ett förtydligande om att det ska vara en restriktiv tillämpning och föreslår därför att det ska röra sig om synnerliga skäl och att det endast bör omfatta personer som är arbetsoförmögna på grund av mycket allvarliga sjukdomar. Exempel på sådana sjukdom är vissa tumörsjukdomar, neurologiska sjukdomar såsom ALS eller om den försäkrade väntar på transplantation av ett vitalt organ. Om sådana synnerliga skäl föreligger kan sjukpenning motsvarande 80 procent av den

text: kap.

text: 10 a § andra stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring, SFS 2008:480

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: sjukpenninggrundande inkomsten beviljas även sedan den försäkrade påbörjat en ersättningsperiod med förlängd sjukpenning (se avsnitt 9.10) och därefter.

text: En allvarlig sjukdom innebär i flertalet fall att arbetsförmågan är helt nedsatt. Även vid allvarliga sjukdomar är det emellertid inte ovanligt att den försäkrade har arbetsförmåga kvar och kan arbeta helt eller delvis. I vissa fall skulle den försäkrade åtminstone för en tid kunna arbeta i större omfattning om han eller hon hade haft ett annat arbete. Det är dock inte rimligt vare sig utifrån den försäkrades eller samhällets perspektiv att begära att en försäkrad ska lämna sin anställning eller begära tjänstledigt för att söka annat arbete i de fall då det bedöms att arbetsförmågan successivt kommer att försämras och den försäkrade skulle få svårigheter att på sikt klara även annat arbete. Motsatsen kan givetvis också gälla. En försäkrad med en allvarlig sjukdom kan periodvis få ökad arbetsförmåga och skulle då kunna ha bättre möjligheter att klara annat arbete. Inte heller i en sådan situation är det rimligt att kräva av den försäkrade att han eller hon ska söka ett nytt arbete, såvida inte den ökade arbetsförmågan bedöms vara bestående. Det bör också vara möjligt att begränsa prövningen till befintligt arbete om den försäkrade får medicinsk behandling i syfte att förebygga en allvarlig sjukdom och arbetsförmågan är nedsatt som en följd av denna behandling. Detta kan t.ex. vara fallet då en försäkrad har haft en allvarlig tumörsjukdom, men där ytterligare behandling krävs för att minska risken för ett återinsjuknande.

text: I samband med olyckor och vissa sjukdomar, t.ex. stroke, kan en försäkrad drabbas av funktionshinder med betydande konsekvenser för arbetsförmågan. Det kan t.ex. gälla omfattande brännskador, förlamningar, förlust av en kroppsdel eller förmågan att se eller att tala eller liknande funktionshinder. Rehabilitering kan ta lång tid i anspråk. Prövningen mot hela arbetsmarknaden bör därför i dessa fall kunna skjutas upp så länge rehabilitering pågår i enlighet med en av Försäkringskassan godkänd plan i syfte att återställa den försäkrades arbetsförmåga. När nu nämnd rehabilitering inte kan förväntas förbättra den försäkrades förmåga att utföra arbete hos sin arbetsgivare bör en prövning göras i förhållande till hela arbetsmarknaden. Skulle ett annat arbete vara lämpligare för den försäkrade med hänsyn till dennes funktionshinder bör den försäkrade få stöd via Arbetsförmedlingen för att få ett sådant arbete.

text: Även vid vissa progressiva sjukdomar där arbetsförmågan successivt avtar, t.ex. vid vissa fall av multipel skleros, kan den försäkrade under en begränsad tid ha större arbetsförmåga i ett annat arbete än det den försäkrade har. Inte heller i den situationen bör arbetsförmågan bedömas i förhållande till ett nytt arbete.

text: kap.

text: 10 a § andra stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring, SFS 2009:1531

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: Sjukpenning kan med gällande regler betalas ut maximalt för 364 dagar inom en ramtid av 450 dagar. Om det finns synnerliga skäl kan dock den försäkrade – efter ansökan – beviljas sjukpenning för fler dagar. Någon gräns för hur länge en försäkrad kan få sjukpenning på grund av synnerliga skäl finns inte. I förarbetena beskrevs vad som bör betraktas som synnerliga skäl. Det angavs att synnerliga skäl endast bör omfatta personer som är arbetsoförmögna på grund av mycket allvarliga sjukdomar. Som exempel på sådana sjukdomar nämndes vissa tumörsjukdomar, neurologiska sjukdomar såsom ALS eller om den försäkrade väntar på transplantation av ett vitalt organ.

text: Bestämmelsen om synnerliga skäl har enligt utskottets mening visat sig ha fått en alltför restriktiv utformning. Exempelvis kan fortsatt sjukpenning inte alltid beviljas trots att den försäkrade är arbetsoförmögen på grund av en tumörsjukdom. Reglerna behöver därför förtydligas. Det föreslås således att för en försäkrad som är arbetsoförmögen till följd av en allvarlig sjukdom får sjukpenning lämnas trots att sådan sjukpenning redan har lämnats för 364 dagar under ramtiden. Utskottet föreslår därför att begreppet synnerliga skäl i 3 kap. 4 och 10 a §§ AFL byts mot begreppet allvarlig sjukdom. Förutom sådana mycket allvarliga sjukdomar som enligt nuvarande regler ger rätt till den högre ersättningsnivån ska även andra tumörsjukdomar som i det enskilda fallet inte kan betraktas som mycket allvarliga men som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga omfattas. Detsamma ska gälla andra allvarliga sjukdomar av likartad karaktär.

text: HFD 2019 ref. 14

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: Bet. 2009/10:SfU13 s. 7–8

text: Prop. 2007/08:136, s. 80

text: Bet 2009/10:SfU13, s. 8–9

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: Jämför

text: prop. 2007/08:136, s. 80

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

text: kap.

text: 2 §

text: SFB Bet. 2009/10/SfU13 s. 7–8.

text: Diarienummer Beslutsdatum Serienummer

text: FK 2025/010831 2025-05-16 2025:03

title: Begreppet allvarlig sjukdom

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: För att en sjukdom eller en skada ska anses vara allvarlig enligt

text: 27 kap. 23 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) krävs att den är av sådan livsomvälvande karaktär att den innefattar ett potentiellt hot mot den försäkrades liv. Med potentiellt hot avses att den försäkrade utan behandling riskerar en förtida död.

text: Det som sägs i detta ställningstagande om allvarlig sjukdom gäller även sådan allvarlig sjukdom som enligt förarbetena innebär att det är oskäligt att bedöma en försäkrads arbetsförmåga mot normalt förekommande arbete.

text: Den som får medicinsk behandling i syfte att förebygga en sådan allvarlig sjukdom som avses i detta rättsliga ställningstagande ska anses ha en allvarlig sjukdom så länge som behandlingen pågår. En förutsättning för att bevilja sjukpenning enligt

text: 27 kap. 23 §

text: SFB i en sådan situation är att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel.

text: Bakgrund

text: Behovet av ett rättsligt ställningstagande

text: En försäkrad ska ha en allvarlig sjukdom för att sjukpenning på normalnivån även fortsättningsvis ska kunna beviljas efter 364 dagar beräknat på en ramtid om 450 dagar (

text: 27 kap. 23 §

text: SFB). Även vid bedömningen av om det är oskäligt att bedöma någons arbetsförmåga mot normalt förekommande arbete, trots att så ska ske enligt huvudregeln, aktualiseras begreppet allvarlig sjukdom enligt förarbetena.

text: I samband med att begreppet allvarlig sjukdom från och med den 15 januari 2010 infördes i

text: 27 kap. 23 §

text: SFB gavs Socialstyrelsen i uppdrag att i ett beslutsstöd definiera vad som utgör allvarlig sjukdom.

text: I den praktiska tillämpningen har försäkringsutredarna i hög utsträckning använt sig av Socialstyrelsens beslutsstöd för att tolka begreppet allvarlig sjukdom i bestämmelsen som möjliggör att sjukpenning kan beviljas på normalnivån även efter 364 dagar. De försäkringsmedicinska rådgivarna har ofta hjälpt försäkringsutredarna att tolka beslutsstödet eftersom detta har varit utformat på ett sätt som varit svårt att förstå för försäkringsutredarna.

text: Socialstyrelsen har upphävt sitt beslutsstöd efter att myndigheten funnit att uppdraget är avslutat och återrapporterat till regeringen. Socialstyrelsen har ansett att en uppdatering av beslutsstödet inte låter sig göras med hänsyn till befintliga bemyndiganden.

text: När nu Socialstyrelsen har upphävt sitt beslutsstöd behövs ett stöd för att handläggarna ska kunna tillämpa begreppet allvarlig sjukdom på ett enhetligt och rättssäkert sätt.

text: Allvarlig sjukdom är ett rättsligt begrepp som återfinns i

text: socialförsäkringsbalken

text: och dess förarbeten. Begreppet existerar däremot inte i den medicinska vetenskapen.

text: Det finns två förarbeten om begreppet allvarlig sjukdom,

text: prop. 2007/08:136

text: och

text: bet. 2009/10:SfU13

text: . Det finns även ett avgörande,

text: HFD 2019 ref 14

text: , som rör frågan om det är oskäligt att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete. Något tydligt besked om vad som utgör en allvarlig sjukdom ger dock varken förarbetena eller det nämnda avgörandet.

text: Rättsavdelningen har, i nära samarbete med avdelningen för sjukförsäkring och område försäkringsmedicin, tagit fram detta rättsliga ställningstagande. Syftet med ställningstagandet är att det ska underlätta bedömningarna av om en sjukdom eller skada är att betrakta som en allvarlig sjukdom i lagens eller förarbetenas mening.

text: Begreppet allvarlig sjukdom i förarbetena

text: Rehabiliteringskedjan innehöll från början, den 1 juli 2008, en bestämmelse som innebar att sjukpenning, om synnerliga skäl fanns, kunde lämnas på normalnivån (80 procent av den sjukpenninggrundande inkomsten) trots att sjukpenning på denna nivå hade beviljats under 364 dagar beräknat på en ramtid om 450 dagar. Någon lagstiftning som motsvarade dagens begrepp oskäligt vid bedömningen mot normalt förekommande arbete fanns inte vid denna tidpunkt.

text: I förarbetena till rehabiliteringskedjan kopplades de synnerliga skälen till begreppet mycket allvarlig sjukdom (

text: prop. 2007/08:136 s. 80

text: Under rehabiliteringskedjans första år uppstod en debatt i media om allvarligt sjuka personer som till följd av prövningarna mot normalt förekommande arbete nekades sjukpenning och utförsäkrades. Socialförsäkringsutskottet beslutade i december 2009 att utvidga möjligheten att fortsätta bedöma en persons arbetsförmåga mot arbete hos arbetsgivaren trots att arbetsförmågan hade varit nedsatt under så lång tid att den enligt rehabiliteringskedjans tidsgränser skulle prövas mot normalt förekommande arbete.

text: En fortsatt prövning mot arbete hos arbetsgivaren skulle ske om det var oskäligt att pröva arbetsförmågan mot ett normalt förekommande arbete. Samtidigt ändrades den tidigare bestämmelsen som gjorde det möjligt att bevilja fortsatt sjukpenning på normalnivån om synnerliga skäl fanns till att sådan sjukpenning skulle beviljas om den försäkrade hade en allvarlig sjukdom.

text: När det gäller begreppet oskäligt i 27 kap. 48 och 49 §§ SFB anges följande (

text: bet. 2009/10:SfU13, s. 7

text: När det gäller begreppet allvarlig sjukdom i

text: 27 kap. 23 §

text: SFB anges följande (

text: bet. 2009/10:SfU13, s. 8

text: Målet rörde en lastbilschaufför som vid en trafikolycka i april 2015 ådrog sig flera livshotande skador, bland annat på lungorna, samt ett flertal frakturer främst i de nedre delarna av kroppen och i fötterna. I ett läkarintyg i december 2015 uttalade en läkare att den försäkrade behövde ytterligare behandlingar och operationer men att han efter dessa under våren 2016 troligen successivt skulle kunna återgå i arbete. Frågan i målet var om det var oskäligt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga mot ett normalt förekommande arbete.

text: Högsta förvaltningsdomstolen uttalade att gemensamt för de skador eller funktionsnedsättningar som i förarbetena nämns som exempel på när begreppet oskäligt kan vara tillämpligt är att de är av sådan art och svårighetsgrad att de måste betraktas som livsomvälvande. Skadorna eller funktionsnedsättningen torde kräva omfattande rehabilitering och anpassningar såväl i arbetslivet som i vardagslivet i övrigt. Begreppet oskäligt kunde, enligt Högsta förvaltningsdomstolen, endast tillämpas när den försäkrade drabbats av skador eller funktionsnedsättningar som till sin art och svårighetsgrad klart kunde anses jämförbara med dem som räknas upp i förarbetena.

text: Högsta förvaltningsdomstolen ansåg att de skador den försäkrade fick vid trafikolyckan tveklöst var allvarliga. Olyckan gav upphov till konkreta och väldefinierade skador och funktionsnedsättningar. Det medicinska underlaget visade att det fortsatt fanns ett behov av omfattande och krävande behandling och att olyckan också framöver skulle medförande betydande konsekvenser för den försäkrades arbetsförmåga. Det var dock inte fråga om sådana skador som räknades upp i förarbetena eller därmed jämförbara skador. Därför var det inte oskäligt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga mot normalt förekommande arbete.

text: Överväganden

text: Begreppet allvarlig sjukdom ska ha samma innebörd i 27 kap. 23 och 48 §§ SFB

text: I förarbetena utvecklas relativt ingående vad som utgör en sådan allvarlig sjukdom som gör en bedömning av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete oskälig. Avsnittet om allvarlig sjukdom som berättigar till sjukpenning på normalnivån efter 364 dagar är betydligt kortare och innehåller inga direkta hänvisningar till vad som sagts om allvarlig sjukdom inom ramen för begreppet oskäligt. Försäkringskassan anser att begreppet allvarlig sjukdom ska ges samma innebörd oavsett lagrum. Detta eftersom det rör sig om samma begrepp och då det i betänkandet inte finns något som ger tydligt stöd för att begreppet ska tolkas olika utifrån de olika lagrummen. Det som i utskottsbetänkandet sägs om allvarlig sjukdom i fråga om begreppet oskäligt gäller alltså även begreppet allvarlig sjukdom i fråga om möjligheten att bevilja dagar på normalnivån utan tidsbegränsning. Detta skapar en mer likformig tillämpning av begreppet allvarlig sjukdom.

text: Högsta förvaltningsdomstolens avgörande

text: HFD 2019 ref. 14

text: ska anses vara tillämpligt på begreppet allvarlig sjukdom

text: Av referatmeningen till

text: HFD 2019 ref. 14

text: framgår att avgörandet avser frågan om en skada eller funktionsnedsättning till följd av en olycka är av sådant slag att det kan anses oskäligt att pröva arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete. De vägledande uttalanden som görs i domen är dock, enligt Försäkringskassans mening, även tillämpliga på begreppet allvarlig sjukdom.

text: Begreppet allvarlig sjukdom ges en restriktiv innebörd i förarbetena

text: Före den 15 januari 2010 gällde, som beskrivits, att dagar på normalnivån kunde beviljas utan tidsbegränsning om synnerliga skäl fanns. Då krävdes det, enligt förarbetena, att den försäkrade led av en mycket allvarlig sjukdom. Vissa tumörsjukdomar och neurologiska sjukdomar som ALS angavs som exempel på mycket allvarliga sjukdomar. Om en försäkrad väntade på transplantation av ett vitalt organ skulle även hen anses ha en mycket allvarlig sjukdom. Det framhölls särskilt att det handlade om en restriktiv tillämpning.

text: När begreppet synnerliga skäl den 15 januari 2010 ändrades till allvarlig sjukdom innebar det naturligtvis att flera sjukdomar än tidigare kunde ge rätt till sjukpenning på normalnivån utan tidsbegränsning. Det angavs också att bestämmelsen om synnerliga skäl fått en alltför restriktiv utformning. Utöver de sjukdomar som var mycket allvarliga skulle även tumörsjukdomar som i det enskilda fallet inte kunde betraktas som mycket allvarliga men som satte ned arbetsförmågan utgöra allvarliga sjukdomar. Detsamma gällde sjukdomar av likartad karaktär. Någon ytterligare precisering av begreppet allvarlig sjukdom gjordes inte.

text: Eftersom det i förarbetena hänvisas till tumörsjukdomar och likartade sjukdomar men inte till en vidare krets av sjukdomar måste förarbetena, enligt Försäkringskassans mening, tolkas så att begreppet allvarlig sjukdom ska ges en restriktiv innebörd.

text: Begreppet allvarlig sjukdom innefattar ett potentiellt hot mot den försäkrades liv

text: Detta rättsliga ställningstagande har som syfte att ge vägledning hur begreppet allvarlig sjukdom ska tolkas. Slutsatsen att begreppet ska tolkas restriktivt är dock alltför vag för att vara en vägledning med syftet att säkerställa att Försäkringskassans tillämpning blir enhetlig och rättssäker. Det behövs därför ytterligare konkretisering av begreppet.

text: Uttalandena i de ursprungliga förarbetena till sjukförsäkringsreformen 2008 bör, enligt Försäkringskassans mening, tolkas så att med synnerliga skäl avsågs sjukdomar och tillstånd som utgjorde ett explicit hot mot den försäkrades liv. De sjukdomar och tillstånd som beskrevs var alla sådana att de utgör ett påtagligt hot mot den försäkrades liv. ALS, som särskilt nämns, är en obotlig sjukdom. En sådan tolkning får också anses ligga i linje med syftet med bestämmelsen som var att undanta försäkrade som led av så allvarliga sjukdomar att en tidsgräns saknade betydelse för möjligheten till återgång i arbete.

text: Som konstaterats tidigare innebar införandet av begreppet allvarlig sjukdom att fler sjukdomar omfattades än i det tidigare begreppet synnerliga skäl men att restriktiviteten ändå kvarstod.

text: I Högsta förvaltningsdomstolens avgörande

text: HFD 2019 ref. 14

text: konstaterade domstolen att den försäkrades skador var tveklöst allvarliga och att skadan medförde betydande konsekvenser för den försäkrades arbetsförmåga. Ändå drog domstolen slutsatsen att skadorna inte var sådana att det var oskäligt att skjuta upp bedömningen av arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete. De sjukdomar eller skador som nämndes i utskottsbetänkandet hade, enligt domstolen, det gemensamt att de var livsomvälvande och att de torde kräva omfattande rehabilitering och anpassningar såväl i arbetslivet som i vardagslivet i övrigt. Eftersom de tveklöst allvarliga skadorna inte fanns uppräknade i utskottsbetänkandet, eller var jämförbara med dem som räknades upp, var det dock inte oskäligt att pröva arbetsförmågan mot normalt förekommande arbete. Högsta förvaltningsdomstolens avgörande innebär alltså att även tveklöst allvarliga skador som medför betydande konsekvenser för den försäkrades arbetsförmåga inte behöver vara allvarliga skador eller sjukdomar i den mening som avses i förarbetena till bestämmelsen om begreppet oskäligt.

text: I detta ställningstagande har Försäkringskassan slagit fast att både utskottsbetänkandets skrivningar om begreppet oskäligt och Högsta förvaltningsdomstolens uttalanden om samma begrepp ska ha betydelse för myndighetens tolkning av begreppet allvarlig sjukdom. Med tanke på den restriktivitet som utskottsbetänkandet och, i synnerhet,

text: HFD 2019 ref. 14

text: speglar gör Försäkringskassan ställningstagandet att allvarlig sjukdom enligt

text: 27 kap. 23 §

text: SFB ska vara av så livsomvälvande karaktär att den innefattar ett

text: potentiellt hot mot den försäkrades liv. Med potentiellt hot avses att den försäkrade utan behandling riskerar en förtida död. i

text: Helt nedsatt arbetsförmåga vid allvarlig sjukdom som huvudregel

text: En grundläggande förutsättning för att få sjukpenning på normalnivån utan tidsbegränsning är att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel. Normalt är arbetsförmågan helt nedsatt när en försäkrad drabbats av en allvarlig sjukdom men det finns situationer då sjukpenning vid allvarlig sjukdom kan beviljas den som inte har helt nedsatt arbetsförmåga. Dessa situationer beskrivs i utskottsbetänkandet i samband med att begreppet oskäligt behandlas. Utskottsuttalande om begreppet oskäligt gäller dock, enligt detta rättsliga ställningstagande, även begreppet allvarlig sjukdom.

text: Att en sjukdom är att betrakta som allvarlig innebär inte med automatik att sjukpenning kommer att beviljas

text: Att en sjukdom i sig uppfyller kriterierna för att vara en allvarlig sjukdom enligt detta ställningstagande innebär inte med automatik att sjukpenning kommer att beviljas. En grundläggande förutsättning för att sjukpenning ska beviljas är ju att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel. Ett exempel kan illustrera det sagda. Kranskärlssjukdom är en sjukdom som kan innebära ett potentiellt hot mot den försäkrades liv och skulle därför kunna betraktas som en allvarlig sjukdom. Ofta är arbetsförmågan dock inte nedsatt med minst en fjärdedel vid denna sjukdom. Då kan sjukpenning inte beviljas.

text: Den allvarliga sjukdomen måste sätta ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel för att sjukpenning enligt 27 kap. 23 § ska beviljas

text: För att sjukpenning på normalnivån ska kunna beviljas efter 364 dagar krävs att det är den allvarliga sjukdomen som orsakar nedsättningen av arbetsförmågan med minst en fjärdedel. Det innebär följande. En försäkrad har en sjukdom som kan definieras som allvarlig i lagens mening. Denna sjukdom sätter dock inte ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel. Om den försäkrade får ytterligare en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel men som inte är allvarlig kan hen inte beviljas sjukpenning enligt

text: 27 kap. 23 §

text: SFB.

text: Lagtexten ställer inte något krav på att en försäkrad ska ha haft en allvarlig sjukdom under 364 dagar för att fortsatt rätt till sjukpenning på normalnivån ska finnas. Det innebär följande. En försäkrad har haft sjukpenning till följd av en icke allvarlig sjukdom under 364 dagar. Om hen drabbas av en allvarlig sjukdom därefter ska sjukpenning beviljas även fortsättningsvis på normalnivån. En förutsättning är dock att den allvarliga sjukdomen sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel.

text: Tillståndet får inte vara alltför kortvarigt

text: Akuta tillstånd som kortsiktigt är allvarliga (till exempel lunginflammation), men som efter behandling normalt helt botas, utgör inte allvarlig sjukdom enligt

text: 27 kap. 23 §

text: SFB.

text: Aktuella bestämmelser, rättspraxis m.m.

text: Bestämmelser

text: 27 kap. 23 §

text: SFB

text: 27 kap. 48 §

text: SFB

text: Förarbeten

text: Prop. 2007/08:136

text: Bet. 2009/10:Sfu13

text: Praxis

text: HFD 2019 ref. 14

text: Ingrid Utne Beslutsfattare

text: Carl Johan Hardt Anna Schullström Föredragande


text: Beslutsdatum Vår beteckning 2025-10-13 Dnr FK 2025/013224 Serienummer 2025:05

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen. Rådets förordning

text: (EEG) nr 1408/71

text: av den 14 juni 1971 om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

text: Rättsligt ställningstagande 2023:10.

title: Försäkringskassans tolkning av målet C-257/10 Bergström och HFD 2012 ref. 44 i förhållande till förordning 883/2004

text: Försäkringskassans ställningstagande

text: Domarna i målen

text: Bergström och Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) 2012 ref. 44 ska vid tillämpningen av förordning 883/2004 innebära följande:

text: - hela eller delar av kvalificeringsperioden för att få föräldrapenning på sjukpenningnivå (240-dagarsvillkoret) kan fullgöras i ett annat EU/EESland eller Schweiz (sammanläggning av perioder) - sammanläggning av perioder kan endast tillämpas om personen har blivit försäkrad för arbetsbaserade förmåner i Sverige enligt

text: 6 kap.

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) - föräldrapenning ska i en sådan situation beräknas utifrån den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) för arbete i Sverige - andra arbetsbaserade förmåner än föräldrapenning berörs inte av principerna i domarna.

text: Bakgrund EU-rättslig reglering

text: Domarna i målen

text: Bergström och

text: HFD 2012 ref. 44

text: utgick från den tidigare gällande förordningen 1408/71 . Huvudprincipen i denna var att en person, oavsett bosättning, omfattades av lagstiftningen i det land där hen arbetade (artikel 13.2 a). Om lagstiftningen i ett medlemsland hade upphört att gälla för en person utan att lagstiftningen i ett annat medlemsland blivit tillämplig enligt någon annan bestämmelse i förordningen, skulle personen ifråga omfattas av lagstiftningen i det medlemsland inom vars territorium hen var bosatt (artikel 13.2 f). Enligt EU-domstolens praxis ansågs en person omfattas av artikel 13.2 a så länge som hen stod kvar i någon gren av socialförsäkringen i det landet (se t.ex.

text: mål C-543/03

text: Dodl och Oberhollenzer). Vid en flytt från det senaste arbetslandet riskerade personen att bli utförsäkrad och förlora rätten till t.ex. föräldrapenning på grund av nationella bosättningskrav (jfr

text: Kuusijärvi). I förordningen fanns bestämmelser som innebar att försäkrings-, anställnings- och bosättningsperioder som en person hade uppfyllt i ett medlemsland kunde ses som sådana perioder även i det nya medlemslandet, om det behövdes för att personen skulle få tillgång till försäkring och förmåner i det landet (sammanläggningsprincipen). Förordningen stadgade även att personer för vilka denna förordning gäller har samma skyldigheter och rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare (likabehandlingsprincipen).

text: Nationella bestämmelser

text: Enligt SFB förutsätter rätten till arbetsbaserade förmåner, som föräldrapenning på sjukpenningnivå, att personen är försäkrad för arbete i Sverige (

text: 6 kap. 6 §

text: SFB).

text: För att föräldrapenning ska kunna lämnas på sjukpenningnivå de första 180 dagarna måste föräldern under minst 240 dagar i följd före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten för födelsen, varit försäkrad för en sjukpenning över lägstanivån för föräldrapenning (240-dagasvillkoret) (

text: 12 kap. 35 §

text: SFB).

text: För att sjukpenninggrundande inkomst ska kunna fastställas för en person krävs att han eller hon är försäkrad för arbetsbaserade förmåner enligt 4 och

text: 6 kap.

text: SFB (

text: 25 kap. 3 §

text: SFB).

text: Bergström och

text: HFD 2012 ref. 44

text: EU-domstolen och Högsta förvaltningsdomstolen har tolkat bestämmelsen om sammanläggning i förhållande till 240-dagarsvillkoret.

text: Målet

text: HFD 2012 ref. 44

text: I (Bergströmmålet) avsåg en kvinna som var bosatt i Schweiz från och med januari 1994 och arbetade där till dess att hon fick barn den 19 mars 2002. Familjen flyttade till Sverige den 1 september 2002. Hennes make började att arbeta i Sverige. Kvinnan tog däremot ingen ny anställning i Sverige utan var ledig från förvärvsarbete för att ta hand om barnet. Hon begärde att få föräldrapenning på sjukpenningnivå från och med den 16 mars 2003, beräknad med utgångspunkt i den inkomst hon hade haft från arbetet i Schweiz.

text: HFD begärde med två frågor förhandsavgörande av EU-domstolen som i dom den 15 december i mål nr

text: Bergström lämnade följande svar:

text: 1. När det enligt en nationell lagstiftning krävs att försäkringsperioder, anställningsperioder eller perioder som egenföretagare har fullgjorts för förvärv av rätt till en familjeförmån, som den som avses i det nationella målet, är den behöriga institutionen i en medlemsstat skyldig att för detta ändamål beakta sådana perioder som i sin helhet har fullgjorts i Schweiz.

text: 2. När storleken på en familjeförmån, som den som avses i det nationella målet, ska fastställas enligt reglerna om sjukförsäkring, ska detta belopp – när det ska utges till en person som har fullgjort hela den period av förvärvsarbete som krävs för att förvärva rätt till denna förmån på den andra avtalsslutande partens territorium – beräknas med hänsyn till inkomsten för en person vars yrkeserfarenhet och yrkeskvalifikationer är jämförbara med sökandens och som utövar ett förvärvsarbete som är jämförbart med sökandens i den medlemsstat där ansökan om denna förmån har lämnats in.

text: Vid sin bedömning av fråga 2. lade EU-domstolen bl.a. vikt vid att Bergström inte hade haft någon inkomst i Sverige under den 240 dagar långa kvalifikationstiden. För att sammanläggningsprincipen skulle få en ändamålsenlig verkan och för att kravet på likabehandling skulle kunna iakttas måste Bergströms SGI enligt domstolen beräknas på sätt som anges ovan.

text: Med anledning av svaren från EU-domstolen fann HFD följande:

text: 1. Eftersom sökanden hade arbetat i Schweiz minst 240 dagar i följd före barnets födelse och det inte var ifrågasatt att hennes inkomst i Schweiz åtminstone motsvarade den nivå som krävs för att vara försäkrad för en sjukpenning över lägstanivå ansågs hon ha fullgjort kvalifikationstiden för rätt till föräldrapenning på sjukpenningnivå.

text: 2. Beräkningen av föräldrapenning på sjukpenningnivå ska, när den utges till en person som har fullgjort hela kvalifikationstiden i Schweiz, göras med hänsyn till inkomsten för en person som i Sverige utövar ett förvärvsarbete som är jämförbart med sökandens arbete i Schweiz. Det fordras också att jämförelsen görs med en person vars yrkeserfarenhet och yrkeskvalifikationer är jämförbara med sökandens. Bergströms föräldrapenning ska således baseras på en SGI som fastställs med beaktande av arbetet i Schweiz i enlighet med principerna i EU-domstolens förhandsavgörande. Vidare ska bestämmelserna om skydd för sådana inkomster i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket 5

text: och

text: 4 kap. 6 § femte stycket

text: lag (

text: ) om allmän försäkring (AFL) beaktas.

text: HFD 2012 ref. 44

text: II (Hermanssonmålet) gällde en kvinna som, efter att ha varit bosatt och arbetat i Sverige, hade varit bosatt i Storbritannien under tiden 25 juni – 14 december 2007. Hon arbetade där under åtta veckor innan hon den 2 november 2007 fick barn. Efter återkomsten till Sverige fastställde Försäkringskassan, i samband med att hon begärde föräldrapenning, hennes SGI till 0 kr fr.o.m. den 15 december 2007. Som skäl uppgavs att de svenska SGI-skyddsreglerna upphörde att gälla i samband med att kvinnan började arbeta i Storbritannien.

text: HFD konstaterade att kvinnan hade, enligt bestämmelserna i förordning 1408/71, genom arbete i Storbritannien kommit att omfattas av dess socialförsäkringssystem. I och med detta upphörde hennes försäkringsskydd i Sverige. När hon flyttade tillbaka till Sverige kom hon enligt artikel 13.2 f i förordningen åter att omfattas av den svenska lagstiftningen. Hon var därmed försäkrad i Sverige för samtliga förmåner som omfattas av förordningen.

text: HFD fann, med hänvisning till sin dom i Bergströmmålet, att vid tillämpning av skyddsbestämmelsen i 3 kap. 5 § tredje stycket 4 AFL skulle föräldrapenningen beräknas med beaktande av arbete i ett EU/EES-land eller Schweiz som den försäkrade haft före flytten till Sverige, i detta fall utifrån den högsta inkomst kvinnan hade under sexmånadersperioden som föregick barnets födelse. Därvid ska man beakta den inkomst hon hade i Sverige innan hon flyttade till Storbritannien och den inkomst hon hade av förvärvsarbete där. Inkomsten från arbetet i Storbritannien skulle beräknas på det sätt som anvisas i EUdomstolens svar på fråga 2 i förhandsavgörandet i Bergströmmålet.

text: I HFD-målen ansågs de båda kvinnorna vid tidpunkten för prövningen av rätten till föräldrapenning omfattas av svensk lagstiftning i enlighet med artikel 13.2 f i förordning 1408/71, dvs. på grund av sin bosättning i Sverige. HFD menade att de därmed ansågs vara försäkrade i Sverige för samtliga förmåner som omfattas av förordningens sakområde, men detta var inte en fråga som Försäkringskassan bestred eller argumenterade kring i målen.

text: Överväganden Varför behövs ett rättsligt ställningstagande?

text: Försäkringskassan har tidigare gjort tolkningen att domarna i målen

text: Bergström och

text: HFD 2012 ref. 44

text: innebar att

text: • en person som omfattades av artikel 13.2 f i förordning 1408/71 var försäkrad i Sverige för samtliga förmåner enligt förordning 1408/71, • 240-dagarsvillkoret kunde uppfyllas genom att hela eller delar av kvalifikationstiden har fullgjorts i ett annat medlemsland samt • beräkningen av en försäkrads SGI även vad gäller andra förmåner än föräldrapenning på sjukpenningnivå skulle ske med tillämpning av den modell som domarna anger.

text: Domarna gällde förordning 1408/71. Det behöver klargöras hur de ska tolkas utifrån att den nuvarande förordningen 883/2004 är utformad på ett annat sätt än förordning 1408/71 samt då det kommit senare praxis.

text: Rättsläget har i vissa delar förändrats

text: Det finns skillnader mellan förordning 1408/71 och förordning 883/2004. I förordning 883/2004 är huvudprincipen, precis som i förordning 1408/71, att en person som arbetar som anställd i ett medlemsland omfattas av lagstiftningen i det medlemslandet (artikel 11.3 a). Förordning 883/2004 utvidgar dock begreppet arbete som anställd genom artikel 11.2 i samma förordning. Artikel 11.2 innebär att en person som får vissa kontantförmåner med anledning av arbete ska anses arbeta som anställd eller utöva verksamhet som egenföretagare. Det innebär att en person som t.ex. flyttar till Sverige kan ha fortsatt rätt till förmåner motsvarade föräldrapenning från det land där hen tidigare arbetade. I artikel 11.3 e i förordning 883/2004 anges att en person som inte omfattas av någon annan bestämmelse om tillämplig lagstiftning, ska omfattas av bosättningslandets lagstiftning. Sammanläggningsprincipen och likabehandlingsprincipen är dock i sak oförändrade.

text: Det har även tillkommit senare praxis. I

text: HFD 2017 ref. 44

text: konstaterades att en person vars anställningsförhållande har upphört inte omfattas av svensk lagstiftning enligt artikel 11.3 a i förordning 883/2004 enbart utifrån det faktum att hen kvarstår i den arbetsbaserade försäkringen under efterskyddstiden. Att vara försäkrad (stå kvar i någon gren i försäkringen) är alltså inte längre, så som i förordning 1408/71, samma sak som att tillhöra det landets lagstiftning enligt lagvalsreglerna i förordningen. EU-domstolen har i målet

text: , X och Y, uttalat att ett fortlöpande anställningsförhållande måste finnas för att det ska bli aktuellt att tillämpa artikel 11.3 a, även om definitionen av arbete som anställd görs enligt nationell lagstiftning.

text: Försäkringskassan har gjort ställningstagandet att det krävs att en person har ett anställningsförhållande för att hen ska anses arbeta som anställd i Sverige enligt artikel 11.3 a i förordning 883/2004. Arbete som anställd enligt artikel 1 a i förordning 883/2004 ska definieras som den som bedriver förvärvsarbete i verksamhet här i landet (

text: 6 kap. 2 §

text: SFB). En person som inte längre har ett anställningsförhållande eller som är tjänstledig utan lön, och som därmed inte bedriver förvärvsarbete enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB, anses inte arbeta som anställd enligt artikel 11.3 a i förordning 883/2004. Detta gäller även om personen

text: omfattas av den arbetsbaserade försäkringen i Sverige på grund av efterskyddstid (

text: 6 kap. 8 §

text: SFB) eller SGI skyddad tid (

text: 6 kap. 10 §

text: SFB).

text: Det går därför inte att, med beaktande av det ovanstående, dra slutsatsen att en person som omfattas av svensk lagstiftning enligt artikel 11.3 e i förordning 883/2004 är försäkrad även för arbetsbaserade förmåner i Sverige. Försäkringskassan anser därför att

text: Bergström och

text: HFD 2012 ref. 44

text: inte kan tolkas så långtgående som hittills har gjorts i förhållande till förordning 883/2004.

text: När ska principerna i domarna tillämpas i förhållande till förordning 883/2004?

text: Domarnas principer får anses gälla för rätten till sammanläggning i förhållande till 240-dagarsvillkoret för föräldrapenning, dvs. att en person som har blivit försäkrad för arbete i Sverige, men som fullgjort hela eller delar av kvalifikationstiden på 240 dagar i annat EU/EES-land eller Schweiz, kan få tillgodoräkna sig denna tid i syfte att uppfylla 240-dagarsvillkoret för föräldrapenning och därmed kunna få föräldrapenning på sjukpenningnivå under de första 180 dagarna. Det gäller dock endast om personen har blivit försäkrad för arbetsbaserade förmåner i Sverige enligt

text: 6 kap.

text: SFB. Domarna kan inte anses innebära att en person som bosätter sig i Sverige och omfattas av svensk lagstiftning enligt artikel 11.3 e i förordning 883/2004, är försäkrad för arbetsbaserade förmåner enligt SFB. Därmed ska inte heller SGI beräknas på den utländska inkomsten, utan endast utifrån arbetet i Sverige. Andra arbetsbaserade förmåner än föräldrapenning berörs således inte längre av domen.

text: Likabehandlingsprincipen medför ingen annan tolkning, eftersom artikel 11.2 i förordning 883/2004 ger rätt att ta med sig en kontantförmån från det tidigare arbetslandet för försäkringsfall som hänför sig till det arbetet, istället för att omfattas av bosättningslandets lagstiftning.

text: Hur ska föräldrapenningen beräknas i de fall som domarna är tillämpliga?

text: Föräldrapenningen ska beräknas utifrån SGI för arbete i Sverige. Detta eftersom domarna endast kan tillämpas när en person omfattas av svensk lagstiftning enligt förordning 883/2004 och är försäkrad för arbetsbaserade förmåner enligt

text: 6 kap.

text: SFB (

text: 25 kap. 2 §

text: SFB).

text: SGI:n ska alltså inte längre beräknas med den modell som domarna anger, vilken fastställdes i syfte att göra det möjligt för en person som inte har haft någon inkomst i Sverige att få inkomstrelaterad ersättning. Det ansågs nämligen möjligt att omfattas av svensk lagstiftning genom bosättning för samtliga förmåner som ingår i sakområdet för förordning 1408/71 (dvs. både bosättnings och arbetsbaserade förmåner) utan att personen faktiskt hade arbetat i Sverige. Såsom framgått ovan anser Försäkringskassan att en sådan tolkning inte kan göras enligt förordning 883/2004.

text: När ska ställningstagandet börja tillämpas?

text: Ovan nämnda tillämpning gäller från och med när detta rättsliga ställningstagande publiceras. Det innebär att Försäkringskassans grundbeslut, omprövningsbeslut och yttranden till domstol ska hanteras i enlighet med det rättsliga ställningstagandet från detta datum.

text: Om Försäkringskassan har fattat ett beslut om SGI för en enskild innan detta rättsliga ställningstagande publicerades och då tillämpat Försäkringskassans tidigare tolkning av målen

text: Bergström och

text: HFD 2012 ref. 44

text: , får den enskilde behålla sin SGI så länge han eller hon oavbrutet omfattas av SGIskydd.

text: Mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet och barnrätt

text: Det rättsliga ställningstagandet förväntas inte påverka frågor om mänskliga rättigheter, diskriminering, jämställdhet eller barnrätt. Förordning 883/2004 innebär att en person alltid kommer att omfattas av något medlemslands lagstiftning.

text: Ingrid Utne Beslutsfattare

text: Erica Jonasson Julia Fallenius Serdar Gürbüz Föredragande