identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 393347-15/111

title: Kupongskatt ska inte betalas på utdelning till ett Aktiengesellschaft i Liechtenstein

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att en utdelning till ett Aktiengesellschaft i Liechtenstein är undantagen från kupongskatt enligt

text: 4 § sjätte

text: och

text: sjunde styckena

text: kupongskattelagen

text: 2 kap. 5 a § inkomstskattelagen

text: 2 Frågeställning

text: Ett Aktiengesellschaft i Liechtenstein (AG) äger samtliga andelar i ett svenskt aktiebolag (AB). Andelarna i AB är onoterade och utgör kapitaltillgångar för AG. AG är enligt

text: 6 kap. 8 § inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL, en utländsk juridisk person. Ansvaret för respektive delägare i AG är begränsat till vad denne tillskjutit bolaget i utbyte mot aktier. AG är vidare obegränsat skattskyldigt i Liechtenstein vilket innebär att delägare inte beskattas.

text: Bolagsskattesatsen i Liechtenstein är för närvarande 12,5 procent. Liechtenstein har dock vissa särskilt förmånliga skatteregler vilket kan medföra att den faktiska beskattningen hamnar under 12,5 procent. Frågan som har uppkommit är om en utdelning från AB till AG ska undantas från kupongskatt i enlighet med

text: 4 § sjätte

text: och

text: sjunde styckena

text: kupongskattelagen (1970:624)

text: , KupL. Om utdelningen inte ska undantas från kupongskatt enligt 4 § sjätte och sjunde styckena KupL uppkommer frågan om utdelningen ändå ska undantas från kupongskatt för att ett uttag av kupongskatt i en sådan situation skulle vara i strid med etableringsfriheten i EES-avtalet. Liechtenstein är ett EES-land.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagstiftning

text: Kupongskattelagen

text: Kupongskatt ska inte tas ut på utdelning till ett utländskt bolag enligt

text: 2 kap. 5 a §

text: IL som motsvarar ett sådant svenskt företag som avses i

text: 24 kap. 13 § 14

text: IL om aktien är en sådan näringsbetingad andel som avses i 24 kap. 14 § första stycket 1 eller 2 IL (4 § sjätte stycket KupL).

text: Som förutsättning för att skattskyldighet för kupongskatt inte ska föreligga enligt sjätte stycket gäller att utdelningen skulle ha omfattats av bestämmelserna om skattefrihet enligt 24 kap. 1722 §§ eller 25 a kap. 5, 6 och 8 §§ IL, om det utländska bolaget hade varit ett svenskt företag (4 § sjunde stycket KupL).

text: Inkomstskattelagen

text: Med utländskt bolag avses en utländsk juridisk person som beskattas i den stat där den hör hemma, om beskattningen är likartad med den som gäller för svenska aktiebolag (

text: 2 kap. 5 a §

text: IL).

text: Som utländskt bolag anses alltid en utländsk juridisk person som hör hemma och är skattskyldig till inkomstskatt i en stat som Sverige har ett skatteavtal med, som inte är begränsat till att omfatta vissa inkomster, om personen omfattas av avtalet och har hemvist i den utländska staten enligt avtalet (

text: 2 kap. 5 a § andra stycket

text: IL).

text: I

text: 24 kap.

text: IL finns bestämmelser om att utdelning i vissa fall kan vara skattefri under förutsättning att andelarna i det utdelande bolaget är näringsbetingade.

text: Enligt

text: 24 kap. 13 §

text: IL är en andel i ett aktiebolag eller en ekonomisk förening näringsbetingad om den uppfyller kraven i

text: 24 kap. 14 §

text: IL och ägs av en juridisk person (ägarföretaget) som är

text: ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening som inte är ett investmentföretag,

text: en svensk stiftelse eller svensk ideell förening och som inte omfattas av bestämmelserna om undantag från skattskyldighet i 7 kap.,

text: en svensk sparbank,

text: ett svenskt ömsesidigt försäkringsföretag, eller

text: ett utländskt bolag som hör hemma i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som motsvarar något sådant svenskt företag som anges i 1-4.

text: De termer och uttryck som används i IL omfattar också motsvarande utländska företeelser om det inte anges eller framgår av sammanhanget att bara svenska företeelser avses (

text: 2 kap. 2 §

text: IL).

text: Enligt 24 kap. 14 § ska andelen vara en kapitaltillgång och uppfylla någon av följande förutsättningar:

text: Andelen är inte marknadsnoterad.

text: Det sammanlagda röstetalet för ägarföretagets samtliga andelar i det ägda företaget motsvarar tio procent eller mer av röstetalet för samtliga andelar i företaget.

text: Innehavet av andelen betingas av rörelse som bedrivs av ägarföretaget eller av ett företag som med hänsyn till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden kan anses stå det nära.

text: 3.2 Skatteavtal och informationsutbytesavtal

text: Informationsutbytesavtalet med Liechtenstein (SFS 2011:584) trädde i kraft den 1 maj 2012 (SFS 2012:162). Avtalet ger bl.a. Sverige rätt att inhämta upplysningar från Liechtenstein i skatteärenden.

text: 3.3 EES-avtalet

text: Enligt artikel 31 i EES-avtalet får inga hinder för den fria etableringsrätten finnas i en EU-medlemsstat eller en EES-stat för en medborgare i en annan EU- eller EES-stat.

text: 3.4 Förarbeten

text: 3.4.1 Förarbeten till

text: kupongskattelagen

text: I förarbetena anges att det är angeläget att utländska företags investeringar inte missgynnas skattemässigt när vinstmedel delas ut från Sverige. Därför föreslås att kupongskatten på utdelning till utländskt bolag som innehar minst 25 procent av andelskapitalet i ett svenskt bolag avskaffas fr.o.m. den 1 januari 2000. Man skriver vidare att en förutsättning för skattefrihet är att mottagaren av utdelningen är ett utländskt bolag (

text: prop. 1999/2000:1

text: , del 1 s. 200).

text: 3.4.2 Förarbeten till bestämmelserna om utländska bolag

text: Med likartad beskattning avses en något lägre utländsk beskattning än uttrycket ”jämförlig beskattning” som tidigare fanns i den numera upphävda bestämmelsen i

text: 24 kap. 20 §

text: IL (

text: prop. 1989/90:47 s. 70

text: f. ).

text: En skatt på 15 procent på ett underlag beräknat enligt svenska regler anses som jämförlig (

text: prop. 1990/91:107 s. 29

text: Att beskattningen i hemviststaten ska vara likartad innebär bl.a. att det ska vara fråga om en direkt skatt på bolagets inkomst som inte bör vara avsevärt mycket förmånligare än den svenska. Avgörande är det faktiska skatteuttaget, inte den nominella skattesatsen. Angående kraven på beskattningens utformning i övrigt, se

text: prop. 1989/90:47 s. 17

text: f.

text: I förarbetena anges att kravet på beskattning när det gäller rekvisitet ”likartad beskattning” är relativt lågt. Kriteriet ”likartad beskattning” är uppfyllt om den utländska juridiska personen belastas med en skatt på i vart fall 10 procent beräknat på ett motsvarande underlag som gäller för svenska aktiebolag (

text: prop. 2000/01:22, s. 62

text: Vidare anges att kravet på likartad beskattning torde vara uppfyllt i de flesta fall när det gäller utländska juridiska personer som hör hemma inom EES. Det finns enligt regeringens mening inte skäl att utvidga förslaget till sådana utländska juridiska personer som inte är utländska bolag. Regeringen anför vidare att därtill hör att Sverige har skatteavtal med de flesta stater inom EES förutom Portugal och Liechtenstein (

text: prop. 2000/01:22 s. 62

text: 3.4.3 Förarbeten till reglerna om näringsbetingade andelar

text: När det gäller frågan vilka utländska företag som kan tänkas motsvara ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening har lagstiftaren uttalat att det ligger i sakens natur att de svenska associationsformerna aktiebolag och ekonomisk förening inte alltid har en identisk motsvarighet i utländska stater. Det krävs därför inte att det föreligger absolut identitet utan det får i de enskilda fallen avgöras om likheterna är så stora att det utländska företaget kan anses motsvara ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening (

text: prop. 1999/2000:2

text: , del 2, s. 22 samt

text: prop. 2002/03:96, s. 105

text: Ett krav när det gäller den civilrättsliga jämförelsen är att det utländska företaget ska ha rättskapacitet. Associationen måste således kunna förvärva rättigheter och åta sig skyldigheter, kunna föra talan inför domstolar m.m. Denna prövning görs utifrån de associationsrättsliga bestämmelserna i det utländska företagets hemland.

text: När det gäller den skatterättsliga bedömningen krävdes tidigare att den utländska juridiska personen skulle vara jämförligt beskattad med ett svenskt aktiebolag. Kravet på jämförlig beskattning i

text: 24 kap. 15 §

text: IL infördes i avvaktan på att de nya CFC-reglerna skulle träda i kraft. I och med införandet av effektivare CFC-regler från och med 2004 slopades kravet på jämförlig beskattning (

text: prop. 2003/04:10, s. 124

text: ). När det gäller den skatterättsliga jämförelsen anges endast, utöver förekomsten av effektiva CFC-regler, att det inte får vara fråga om en i utlandet delägarbeskattad juridisk person (

text: prop. 2002/03:96, s. 104

text: samt s. 110-112 om övervägandena avseende andelar i svenska handelsbolag).

text: Av förarbetena till reglerna om näringsbetingade andelar framgår att ett av de främsta syftena med dessa regler är att motverka oönskad kedjebeskattning i bolagssektorn (

text: prop. 2002/03:96 s. 1

text: 3.5 Rättspraxis – EU-domstolen och EFTA-domstolen

text: Källskatter på utdelningar har i flera mål ansetts vara ett hinder mot såväl etableringsfriheten som friheten för kapital då motsvarande utdelningar till mottagare hemmahörande inom verksamhetsstaten inte har beskattats, se bl.a. mål E-1/04 Fokus Bank ,

text: mål C-379/05

text: Amurta och

text: mål C-521/07

text: Kommissionen mot Nederländerna .

text: Enligt EU-domstolen är ett utländskt ägarföretag i en jämförbar situation med ett inhemskt ägarföretag, trots att den utländska företagsformen saknas i den utdelande staten och trots att det utländska företaget är så gott som skattebefriat i sin hemviststat medan ett ägarföretag i den utdelande staten beskattas på vanligt sätt (

text: Aberdeen ).

text: I

text: mål C-540/07

text: Kommissionen mot Italien ansåg EU-domstolen att Italiens beskattning av utdelningar till bolag hemmahörande i Liechtenstein, Norge respektive Island kunde rättfärdigas mot bakgrund av tvingande hänsyn till allmänintresset och behovet av att bekämpa skatteundandragande. Anledningen var att Italien inte hade ingått något avtal om informationsutbyte med Liechtenstein. Inte heller Italiens skatteavtal med Norge respektive Island innehöll några sådana bestämmelser om informationsutbyte.

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Ingen kupongskatt om AG beskattas med minst 10 procent – undantag när beskattningen är likartad

text: För att kupongskatt inte ska betalas på utdelning till AG enligt 4 § sjätte och sjunde styckena KupL krävs för det första att AG är ett utländskt bolag. Eftersom det inte finns något fullständigt skatteavtal med Liechtenstein kan detta bolag inte vara ett utländskt bolag enligt definitionen i

text: 2 kap. 5 a § andra stycket

text: IL. Det krävs då att beskattningen är likartad med beskattningen av ett svenskt aktiebolag för att det ska vara ett utländskt bolag (

text: 2 kap. 5 a § första stycket

text: IL).

text: Mot bakgrund av kravet på minst 10 procents beskattning som anges i förarbetena anser Skatteverket att ett Aktiengesellschaft i Liechtenstein är likartat beskattat med ett svenskt aktiebolag så länge beskattningen i Liechtenstein, beräknat enligt svenska regler, uppgår till minst 10 procent. Notera att det är det faktiska skatteuttaget som ska beaktas. Detta hindrar inte att inrullade underskott kan beaktas. En bedömning måste göras i varje enskilt fall.

text: Förutom kravet på likartad beskattning krävs att det utländska företaget motsvarar ett sådant svenskt företag som avses i

text: 24 kap. 13 § 14

text: IL. Här blir det närmast aktuellt att bedöma om ett AG kan anses motsvara ett svenskt aktiebolag. När man gör en sådan bedömning görs dels en associationsrättslig jämförelse, dels en skatterättslig jämförelse med ett svenskt aktiebolag (se Skatteverkets ställningstagande 20141117, dnr 131-634183-14/111). Mot bakgrund av att delägarna i AG är begränsat ansvariga för bolagets skulder och förpliktelser samt att AG är en utländsk juridisk person som är obegränsat skattskyldig i Liechtenstein får AG anses motsvara ett svenskt aktiebolag såväl associationsrättsligt som skatterättsligt.

text: 4.2 Ingen kupongskatt om beskattningen av AG understiger 10 procent – hinder mot fria etableringsrätten

text: Om beskattningen av AG:s inkomster inte uppgår till minst 10 procent uppkommer frågan om ett uttagande av kupongskatt i enlighet med KupL skulle strida mot etableringsfriheten i EES-avtalet, eller närmare bestämt, om kravet på likartad beskattning i

text: 2 kap. 5 a § första stycket

text: IL är ett hinder för den fria etableringsrätten i EES-avtalet.

text: Som framgår av avsnitt 3.3 ovan har både EU-domstolen och EFTA-domstolen kommit fram till att källskatter på utdelningar är ett hinder mot såväl etableringsfriheten som friheten för kapital då motsvarande utdelningar till mottagare hemmahörande inom verksamhetsstaten inte beskattas. EU-domstolen har även slagit fast att ett utländskt ägarföretag är i en jämförbar situation med ett inhemskt ägarföretag trots att den utländska företagsformen saknas i den utdelande staten och trots att det utländska företaget är så gott som skattebefriat.

text: Domarna avser i vissa fall EUF-fördragets bestämmelser och i andra fall EES-avtalet. Att det i detta fall gäller tillämpningen av EES-avtalet medför således ingen annan bedömning. EES-avtalet innehåller motsvarande regler om förbud mot diskriminering av den fria rörligheten som EUF-fördraget och utgångspunkten är att bestämmelserna om fri rörlighet i EES-avtalet ska tolkas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i EUF-fördraget.

text: Vidare har en del domar rört friheten för kapital medan andra rört den fria etableringsrätten. Att det här är fråga om den fria etableringsrätten saknar dessutom betydelse eftersom prövningen av nationella bestämmelsers förenlighet med de fria rörligheterna görs på samma sätt oavsett vilken frihet det är fråga om.

text: Att EU-domstolen i

text: mål C-540/07

text: Kommissionen mot Italien kom fram till att Italiens beskattning av utdelningar till bolag hemmahörande i Liechtenstein, Norge respektive Island kunde rättfärdigas berodde på avsaknaden av bestämmelser om informationsutbyte med vart och ett av dessa länder. Sverige har ett informationsutbytesavtal med Liechtenstein varför den grunden inte kan åberopas här.

text: Mot bakgrund av ovanstående anser Skatteverket att en utdelning till ett Aktiengesellschaft i Liechtenstein ska vara undantagen från kupongskatt, även om kravet på likartad beskattning i 4 § sjätte stycket KupL jämte

text: 2 kap. 5 a §

text: IL inte är uppfyllt. En förutsättning är dock att villkoren för skattefri utdelning i övrigt är uppfyllda. Enligt Skatteverket är ett uttag av kupongskatt i en sådan situation ett hinder för den fria etableringsrätten i EES-avtalet som inte kan rättfärdigas.


doctype: stallningstagande

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 393354-15/111

publisher: Skatteverket

status: gällande

title: Vilken rättsakt ska Skatteverket åberopa vid begäran om informationsutbyte?

org: skv

text: 1 Sammanfattning

type: rubrik

text: Detta ställningstagande gäller endast informationsutbyte på begäran. Automatiskt informationsutbyte respektive spontant informationsutbyte behandlas inte.

type: stycke

text: Notera också att ställningstagandet bara gäller när informationsutbytet uteslutande regleras i någon eller några av följande rättsakter:

text: EU:s handräckningsdirektiv

text: Europaråds- och OECD-konventionen

text: Det nordiska handräckningsavtalet

text: Ett svenskt skatteavtal

text: Ett svenskt informationsutbytesavtal

text: Om någon ytterligare rättsakt är tillämplig gäller inte ställningstagandet.

text: När Skatteverket begär information från en annan stat är det viktigt att det står klart vad för typ av information man önskar få samt vad den ska användas till. Därefter bedöms vilka rättsakter som är tillämpliga. I det fall flera rättsakter kan åberopas som stöd för det önskade informationsutbytet måste man klargöra om någon av rättsakterna har företräde framför en annan. Utgångspunkten är att rättsakterna kan åberopas oberoende av varandra, dvs. det finns inga bestämmelser om att en viss rättsakt måste tillämpas framför en annan. Det finns dock två undantag när denna valfrihet inte gäller.

text: Om informationsutbyte ska ske med en annan EU-medlemsstat som är ansluten till 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen får konventionen inte åberopas överhuvudtaget.

text: Om informationsutbyte ska ske med en annan EU-medlemsstat som är ansluten till 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen får konventionen bara åberopas om den begärda informationen inte kan utbytas med stöd av EU:s handräckningsdirektiv (

text: Trots att det, förutom de två undantagen ovan, saknas formella hinder för att åberopa vilken rättsakt som helst vid informationsutbyte är Skatteverkets uppfattning att myndigheten ska främja en enhetlig rättstillämpning och så långt som möjligt behandla lika fall lika. Av denna anledning anser Skatteverket att följande riktlinjer ska följas när information begärs från en annan stat.

text: Om information begärs från en annan nordisk stat som inte är medlem i EU bör nordiska handräckningsavtalet åberopas i första hand.

text: Om information begärs från en annan EU-medlemsstat bör EU:s handräckningsdirektiv åberopas i första hand.

text: Om information begärs från en stat utanför Norden som inte är medlem i EU bör Europaråds- och OECD-konventionen åberopas i första hand.

text: En förutsättning för att dessa riktlinjer kan följas är dels att den andra staten omfattas av den aktuella rättsakten, dels att den åberopade rättsakten ger stöd för det informationsutbyte som avses i det enskilda fallet.

text: Det kan uppstå en situation när den rekommenderade rättsakten enligt (a)-(c) ovan inte medger det önskade informationsutbytet. I det fallet kan rättsakten givetvis inte tillämpas. Skatteverkets uppfattning är då att den rättsakt ska väljas som anses mest lämplig i det enskilda fallet och som ger stöd för det avsedda informationsutbytet.

text: Avslutningsvis anser Skatteverket att endast en rättsakt ska åberopas när information begärs från en annan stat. Varje rättsakt är unik och beroende på vilken rättsakt som åberopas gäller olika regler för sekretess och för hur informationen i övrigt får användas.

text: 2 Frågeställning

text: När det gäller frågan om informationsutbyte på begäran mellan Sverige och andra stater finns bestämmelser i flera olika rättsakter beroende på vilken stat det är frågan om. Mellan EU:s medlemsstater gäller

text: rådets direktiv 2011/16/EU av den 15 februari 2011

text: om administrativt samarbete i fråga om beskattning (EU:s handräckningsdirektiv). Sverige har vidare anslutit sig till två multilaterala överenskommelser om informationsutbyte; dels Europaråds- och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden (Europaråds- och OECD-konventionen), dels det nordiska avtalet om handräckning i skatteärenden (nordiska handräckningsavtalet). Förutom nyss nämnda rättsakter har Sverige i sina skatteavtal med olika stater avtalat om mer eller mindre långtgående bestämmelser om informationsutbyte. Sverige har även ingått ett stort antal informationsutbytesavtal.

text: De bestämmelser som finns om informationsutbyte på begäran i dessa rättsakter kan se lite olika ut. Beroende på vilken rättsakt som är tillämplig gäller bl.a. olika regler om sekretess och hur informationen i övrigt får användas. Vissa av rättsakterna innehåller bestämmelser om hur rättsakten förhåller sig till andra överenskommelser om informationsutbyte. I andra rättsakter saknas sådana bestämmelser.

text: Mot bakgrund av ovanstående har frågan uppkommit om Skatteverket endast ska åberopa en rättsakt vid en begäran om informationsutbyte eller om flera rättsakter kan åberopas samtidigt. Om svaret på frågan är att endast en rättsakt får åberopas uppstår frågan vilken rättsakt som ska åberopas när Skatteverket begär information från en annan stat.

text: Detta ställningstagande gäller endast informationsutbyte på begäran. Automatiskt informationsutbyte respektive spontant informationsutbyte behandlas således inte.

text: Notera också att ställningstagandet bara gäller när det avsedda informationsutbytet regleras uteslutande i EU:s handräckningsdirektiv, Europaråds- och OECD-konventionen, det nordiska handräckningsavtalet, ett svenskt skatteavtal och/eller ett svenskt informationsutbytesavtal. Om någon ytterligare rättsakt är tillämplig gäller inte ställningstagandet.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagen (

text: ) om ömsesidig handräckning i skatteärenden

text: I lagen (

text: ) om ömsesidig handräckning i skatteärenden (LÖHS) regleras de yttre ramarna för hur informationsutbyte ska gå till, dels när en annan stat begär information från Sverige, dels när Sverige begär information från en annan stat. För att informationsutbyte ska kunna ske enligt denna lag måste det finnas en överenskommelse om informationsutbyte med den andra staten (

text: och

text: 14 §§

text: ). Till LÖHS finns även en förordning (

text: ) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Förordningen gäller vid handräckning enligt LÖHS.

text: 3.2 Rådets direktiv

text: av den 15 februari 2011 om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv

text: Den 15 februari 2011 antogs ett nytt EU-direktiv om informationsutbyte m.m. mellan EU:s medlemstater (EU:s handräckningsdirektiv). EU:s handräckningsdirektiv trädde ikraft den 11 mars 2011 men började inte tillämpas förrän den 1 januari 2013 då det tidigare direktivet

text: från den 19 december 1977 upphävdes.

text: EU:s handräckningsdirektiv är bindande för EU:s medlemsstater vad gäller det resultat som ska uppnås. För Sveriges del har direktivet införlivats genom en särskild lag (

text: ) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning (LASEU). Vid tillämpningen av denna lag finns även förordningen (

text: ) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. Det gamla EU-direktivet (

text: ) var införlivat i svensk intern rätt genom

text: 21 §

text: LÖHS.

text: I punkten 21 i direktivets inledning anges att direktivets bestämmelser är s.k. minimiregler och att medlemsstaterna är fria att avtala om mer långtgående regler om informationsutbyte. Medlemsstaterna har däremot inte rätt att avtala om regler som är mindre omfattande än vad direktivet föreskriver. Som anges i

text: artikel 1

text: punkt 3 i direktivet ska medlemsstaternas fullgörande av eventuella skyldigheter när det gäller mer omfattande administrativt samarbete som följer av andra rättsliga instrument inklusive bilaterala och multilaterala avtal inte påverkas av direktivets bestämmelser. Detta framgår även av förarbetena till LASEU. Där anges vidare att det faktum att direktivet inte inskränker Sveriges åtaganden enligt andra internationella överenskommelser är självklart och behöver inte regleras i svensk rätt (

text: prop. 2012/13:4, s. 27

text: 3.3 Europaråds- och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden m.m.

text: Europaråds- och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden m.m. (Europaråds- och OECD-konventionen) öppnades för undertecknande den 25 januari 1988. Sverige undertecknade konventionen den 20 april 1989 och den trädde för svensk del i kraft den 1 april 1995.

text: Konventionen är införlivad i svensk intern rätt genom lagen (

text: ) om Europaråds- och OECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Hela konventionens text är intagen som bilaga till lagen. Till denna lag finns även en tillämpningsförordning.

text: Europaråds- och OECD-konventionen gäller för Europarådets och OECD:s medlemsländer och innehåller bl.a. regler om informationsutbyte för beskattningsändamål, delgivning av handlingar, indrivning av skatter och allmänna avgifter samt vidtagande av säkringsåtgärder för framtida indrivning.

text: Den 27 maj 2010 öppnades ett ändringsprotokoll för undertecknande som bl.a. Sverige skrev på samma dag. I och med detta ändringsprotokoll uppdaterades Europaråds- och OECD-konventionen i vissa avseenden. Till följd av detta ändrades också bilagan till lagen så att den överensstämde med konventionens lydelse enligt ändringsprotokollet (

text: prop. 2010/11:84

text: I

text: artikel 27

text: punkten 1 i konventionen behandlas det inbördes förhållandet mellan denna konvention och andra internationella överenskommelser. I punkten 1 (som har identisk lydelse i 1988 års och 2010 års versioner av konventionen), anges att möjligheterna att utbyta information enligt denna konvention inte begränsar, eller ska begränsas av, de möjligheter som finns eller kommer att finnas enligt andra existerande eller framtida internationella överenskommelser m.m.

text: I punkten 2 till

text: artikel 27

text: finns en specifik bestämmelse om konventionens rättsverkningar för EU:s medlemsstater. Denna punkt fick en ändrad lydelse i och med 2010 års ändringsprotokoll. I 1988 års version framgick att denna konvention inte överhuvudtaget fick åberopas för informationsutbyte mellan två EU-medlemsstater. Detta reviderades i och med 2010 års uppdatering genom att EU:s medlemsstater nu skulle få åberopa konventionen under förutsättning att det informationsutbyte som erbjöds enligt konventionen inte kunde ske enligt EU:s handräckningsdirektiv. I

text: prop. 2010/11:84 s. 72

text: framgår följande angående denna ändring.

text: I artikel VII föreskrivs en ändring i punkt 2 i artikel 27 i konventionen. I sin nuvarande lydelse innebär denna punkt att EU:s medlemsstater i sina inbördes relationer är förhindrade att använda sig av konventionen. De ska istället tillämpa EU-rätten. Denna s.k. ’disconnection clause’ har kritiserats av ett antal anslutna stater och ändras nu på det sättet att EU:s medlemsstater ges möjlighet att använda sig av konventionen vid informationsutbyte sinsemellan, i den mån dess bestämmelser möjliggör ett längre gående samarbete än de möjligheter som ges enligt EU:s tillämpliga bestämmelser.

text: Av OECD:s kommentar till 2010 års lydelse av konventionen framgår att eftersom syftet med konventionen är att stödja internationellt samarbete i skatteärenden är det värt att säkerställa att när två eller flera stater omfattas av både konventionen och andra rättsakter kan staterna använda de mest effektiva bestämmelserna i det specifika fallet ( Commentary on the provision of the Convention , Chapter VI, p. 101, para. 266).

text: Av kommentaren framgår också att mer restriktiva villkor för informationsutbyte enligt andra, befintliga eller framtida, rättsakter inte ska gälla. Mindre restriktiva rättsakter däremot, som medger ett närmare och mer specifikt samarbete, får användas istället för bestämmelserna i denna konvention. Vidare anges att när en stat omfattas av både konventionen och en annan rättsakt så är det i praktiken den behöriga myndigheten i den begärande staten som bedömer vilken rättsakt som är det mest effektiva. Staterna är alltså fria att åberopa den rättsakt de finner mest passande i en specifik situation. Staterna kan däremot inte åberopa fler än en rättsakt i ett enskilt fall ( Commentary on the provision of the Convention , Chapter VI, p. 101-102, para. 267).

text: I förhållande till stater som har tillträtt konventionen men ännu inte skrivit under ändringsprotokollet från den 27 maj 2010 ska äldre bestämmelser fortfarande gälla (

text: prop. 2010/11:84, s. 1

text: 3.4 Det nordiska handräckningsavtalet

text: Det nordiska skatteavtalet (SFS 1996:1512) innehåller ingen artikel om informationsutbyte. Istället har de nordiska länderna (Sverige, Norge, Danmark, Finland, Island, Färöarna och Grönland) slutit ett multilateralt handräckningsavtal (nordiska handräckningsavtalet).

text: Det nordiska handräckningsavtalet har införlivats i svensk intern rätt genom lagen (

text: ) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Det finns även en förordning (

text: ) utfärdad som ska gälla vid tillämpningen av denna lag. Detta handräckningsavtal omfattar inte bara informationsutbyte utan även indrivning av skatt, delgivning av handlingar, överföring av skatt m.m.

text: Det nordiska handräckningsavtalet innehåller inga hänvisningar till andra rättsakter eller bestämmelser om förhållandet till dessa.

text: 3.5 Sveriges skatteavtal och informationsutbytesavtal (TIEA´s)

text: Sverige har ingått ett stort antal såväl fullständiga skatteavtal som informationsutbytesavtal (Taxation Information Exchange Agreements, TIEA’s) med andra stater. Samtliga skatteavtal förutom det nordiska skatteavtalet innehåller bestämmelser om informationsutbyte (se under 3.4 ovan).

text: Informationsutbytesavtalen är bilaterala och innebär i korthet att skatteförvaltningarna i de båda staterna kan bistå varandra i skatteärenden genom att utbyta upplysningar med varandra samt delta i skatteutredningar i den andra staten. Skatteavtalen och informationsutbytesavtalen innehåller normalt inte några bestämmelser om förhållandet till andra rättsakter. Däremot finns en sådan bestämmelse såväl i kommentaren till artikel 26 i OECD:s modellavtal för skatteavtal som i artikel 12 i OECD:s modell för informationsutbytesavtal.

text: 3.5.1 OECD:s modell för skatteavtal

text: Sveriges skatteavtal är så gott som uteslutande baserade på OECD:s modell för skatteavtal så som den presenteras i OECD Model Tax Convention on Income and on Capital (senaste utgåvan är från år 2014).

text: Av punkt 5.3 i kommentaren till

text: artikel 26

text: framgår att artikeln inte begränsar, eller ska begränsas av, möjligheterna till informationsutbyte enligt internationella avtal eller andra arrangemang mellan de avtalsslutande staterna när det gäller samarbete i skatteärenden.

text: 3.5.2 OECD:s modell för informationsutbytesavtal

text: Det finns även en modell för informationsutbytesavtalen ( Model Agreement on Exchange of Information on Tax Matters , OECD, 2002).

text: I artikel 12 i OECD:s modell för informationsutbytesavtal står att de möjligheter till utbyte som denna överenskommelse medför inte ska begränsa, eller begränsas av, andra möjligheter till informationsutbyte som kan finnas enligt andra överenskommelser eller arrangemang mellan de avtalsslutande staterna i detta avseende. I punkt 102 i kommentaren till

text: artikel 12

text: anges att denna artikel syftar till att försäkra att den tillämpande staten har möjlighet att använda det rättsliga instrument som uppfattas vara det mest passande för att kunna få den önskade informationen. Vidare anges att det inte är nödvändigt att ha med en bestämmelse som denna i det bilaterala avtalet.

text: 4 Bedömning

text: Frågan har uppkommit om Skatteverket endast ska åberopa en rättsakt vid en begäran om informationsutbyte eller om flera rättsakter kan åberopas samtidigt. Om svaret på frågan är att endast en rättsakt får åberopas uppkommer frågan vilken rättsakt som ska åberopas när Skatteverket begär information från en annan stat. Den första av dessa två frågor behandlas nedan vid 4.1 och den andra frågan vid 4.2.

text: Som framgår av avsnitt 2 gäller detta ställningstagande endast informationsutbyte på begäran. Automatiskt informationsutbyte respektive spontant informationsutbyte behandlas inte här.

text: Vidare behandlar detta ställningstagande bara informationsutbyte som regleras uteslutande av EU:s handräckningsdirektiv, Europaråds- och OECD-konventionen, det nordiska handräckningsavtalet, ett svenskt skatteavtal och/eller ett svenskt informationsutbytesavtal. Om någon ytterligare rättsakt är tillämplig gäller inte ställningstagandet.

text: 4.1 Ska Skatteverket åberopa endast en rättsakt när vi begär information från en annan stat eller kan vi åberopa flera rättsakter som grund för en begäran?

text: Varje rättsakt är unik och beroende på vilken rättsakt som åberopas gäller olika regler för hur informationen får användas och vilka sekretessbestämmelser som ska gälla. Av denna anledning anser Skatteverket att endast en rättsakt ska åberopas som stöd för en begäran om informationsutbyte.

text: 4. 2 Vilken rättsakt ska åberopas i det enskilda fallet?

text: 4.2.1 Vad för typ av information ska begäras och vad ska den användas till?

text: För att kunna bedöma vilken rättsakt som ska väljas måste man först och främst ha klart för sig vad det är för typ av information som man önskar få från den andra staten samt vad informationen ska användas till.

text: 4.2.2 Vilka rättsakter är tillämpliga i den aktuella situationen?

text: När det står klart vilken information man ska begära får man bedöma vilka rättsakter som är tillämpliga i den aktuella situationen. För att en rättsakt ska vara tillämplig krävs att båda staterna omfattas av rättsakten och att rättsakten medger det informationsutbyte som önskas i det specifika fallet. I vissa fall kan tre olika rättsakter vara tillämpliga i en och samma situation och det blir då viktigt att bedöma om någon av dessa har företräde och därför ska tillämpas framför de andra. En del rättsakter innehåller bestämmelser om förhållandet till andra regler om informationsutbyte medan vissa rättsakter helt saknar sådana bestämmelser.

text: 4.2.3 Vilken rättsakt ska åberopas om flera rättsakter är tillämpliga?

text: Det nordiska handräckningsavtalet innehåller inga bestämmelser om hur detta avtal förhåller sig till andra överenskommelser om informationsutbyte. Sådana bestämmelser finns däremot i såväl EU:s handräckningsdirektiv som i Europaråds- och OECD-konventionen. Även OECD:s modell för informationsutbytesavtal innehåller en skrivning om förhållandet till andra bestämmelser om informationsutbyte. Vidare finns i kommentaren till informationsutbytesartikeln i OECD:s modell för skatteavtal en formulering om relationen till andra bestämmelser om informationsutbyte. Frågan är då vad dessa bestämmelser innebär.

text: EU:s handräckningsdirektiv

text: I avsnitt 3.2 ovan redogörs för vad som står i punkten 21 i direktivets inledning. Där anges att direktivets regler är minimiregler och att staterna därför inte är förhindrade att inleda mer omfattande samarbete i detta avseende med andra stater.

text: Enligt Skatteverket innebär denna skrivning i direktivet att Skatteverket inte får tillämpa en rättsakt som skulle innebära att de möjligheter till informationsutbyte som erbjuds enligt direktivet inskränks. Detta bör också innebära att Skatteverket inte får vägra att lämna ut information som begärs, och kan lämnas, med stöd av direktivet med hänvisning t.ex. till att motsvarande information inte kan lämnas med stöd av aktuellt skatteavtal. Detta bör gälla oavsett om överenskommelsen kommit till före eller efter direktivet. Däremot anser Skatteverket inte att detta hindrar informationsutbyte enligt en annan rättsakt om denna andra rättsakt medger det önskade informationsutbytet, oavsett om direktivet skulle medge ett mer långtgående informationsutbyte i det enskilda fallet.

text: Europaråds- och OECD-konventionen

text: I avsnitt 3.3 ovan beskrivs innehållet i artikel 27 i Europaråds- och OECD-konventionen. I denna artikel behandlas förhållandet mellan konventionen och andra internationella överenskommelser.

text: I punkten 1 i

text: artikel 27

text: , som har lika lydelse i såväl 1988 års som 2010 års konventionstexter, framgår att Europaråds- och OECD-konventionen inte begränsar, eller ska begränsas av, de möjligheter till informationsutbyte som finns eller kommer att finnas enligt andra existerande eller framtida internationella överenskommelser. Enligt Skatteverket innebär detta att i det fall mer omfattande informationsutbyte kan ske enligt exempelvis ett skatteavtal så hindrar inte konventionen att skatteavtalet tillämpas. Och på motsvarande sätt ska konventionen kunna tillämpas framför en annan rättsakt om konventionen medger större möjligheter till informationsutbyte i det enskilda fallet.

text: I punkten 2 till

text: artikel 27

text: finns en specifik bestämmelse om Europaråds- och OECD-konventionens rättsverkningar för EU:s medlemsstater. I 1988 års version framgick att denna konvention inte fick åberopas överhuvudtaget för informationsutbyte mellan två medlemsstater i EU. Denna punkt reviderades i och med ändringsprotokollet från 2010 på så vis att EU:s medlemsstater fick tillämpa konventionen i det fall konventionen medgav ett mer omfattande informationsutbyte än EU:s rättsakter (dvs. EU:s handräckningsdirektiv). Enligt Skatteverket innebär detta att EU-medlemsstater som är anslutna till 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen bara får tillämpa konventionen om det önskade informationsutbytet inte kan tillgodoses enligt EU:s handräckningsdirektiv. Eftersom 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen bara får tillämpas av stater som undertecknat 2010 års ändringsprotokoll, och eftersom konventionen överhuvudtaget inte får åberopas i förhållande till EU-medlemsstat som fortfarande är bunden av 1988 års version, är det av stor vikt att klargöra vilken version av konventionen som är tillämplig.

text: OECD:s modell för informationsutbytesavtal

text: Precis som EU:s handräckningsdirektiv och Europaråds- och OECD-konventionen så innehåller OECD:s modell för informationsutbytesavtal en skrivning om förhållandet till andra rättsakter. Innebörden är att informationsutbytesavtalen varken ska begränsa, eller begränsas av, andra möjligheter till informationsutbyte som kan ske enligt andra överenskommelser mellan de aktuella staterna. Enligt Skatteverket innebär detta att skatteavtalet inte hindrar att en annan, mer omfattande bestämmelse om informationsutbyte, åberopas i en begäran om informationsutbyte. Det innebär också att informationsutbyte som är möjligt enligt skatteavtalet inte kan vägras med hänvisning till att sådant utbyte inte är möjligt med stöd av någon annan rättsakt.

text: Kommentaren till informationsutbytesartikeln i OECD:s modell för skatteavtal

text: Som framgår av avsnitt 3.5 ovan så innehåller även kommentaren till artikel 26 i OECD:s modellavtal en formulering enligt vilken skatteavtalet inte ska begränsa, eller begränsas av, möjligheter till informationsutbyte som finns enligt andra avtal m.m. För svenskt vidkommande innebär detta enligt Skatteverkets uppfattning att skatteavtalet inte ska hindra att Sverige tillämpar andra, mer omfattande bestämmelser för informationsutbyte. Detta innebär också att informationsutbyte som är möjligt enligt skatteavtalet inte kan vägras med hänvisning till någon annan rättsakt där motsvarande utbytesmöjligheter saknas.

text: 4.2.4 Slutsatser angående rättsakternas inbördes förhållande

text: Mot bakgrund av redogörelsen ovan kan följande slutsatser dras när det gäller rättsakternas inbördes förhållande ur ett svenskt perspektiv:

text: Om informationsutbyte ska ske med en annan EU-medlemsstat som, liksom Sverige, är ansluten till 2010 års lydelse av Europaråds- och OECD-konventionen får konventionen bara åberopas om den önskade informationen inte kan utbytas med stöd av EU:s handräckningsdirektiv.

text: Informationsutbyte med annan stat än EU-medlemsstat som är möjligt enligt 1988 års eller 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen får aldrig vägras på grund av att samma utbyte inte är möjligt enligt någon annan rättsakt.

text: Informationsutbyte som är möjligt enligt ett skatteavtal eller informationsutbytesavtal får aldrig vägras på grund av att samma utbyte inte är möjligt enligt någon annan rättsakt.

text: Informationsutbyte som är möjligt enligt EU:s handräckningsdirektiv får aldrig vägras med hänvisning till att sådant utbyte inte är möjligt enligt någon annan rättsakt.

text: 4.2.5 Skatteverkets rekommendationer vid val av rättsakt

text: Förutom

text: artikel 27 p

text: . 2 angående EU:s medlemsstater i såväl 1988 års som 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen saknas det bestämmelser i rättsakterna som stadgar att en viss rättsakt måste tillämpas framför en annan. Så länge det önskade informationsutbytet kan ske enligt en viss rättsakt finns det således inga formella hinder för att tillämpa valfri rättsakt (med undantag för

text: artikel 27 p

text: . 2 i Europaråds- och OECD-konventionen). Det skulle därför kunna vara helt valfritt för den som ska begära information att välja vilken rättsakt som helst till stöd för sin begäran.

text: Trots att det egentligen inte finns några formella hinder för att åberopa vilken rättsakt som helst är det Skatteverkets uppfattning att myndigheten ska främja en enhetlig rättstillämpning och så långt det är möjligt behandla lika fall lika. Av denna anledning anser Skatteverket att följande riktlinjer ska iakttas när information begärs från en annan stat.

text: Om information begärs från en annan nordisk stat som inte är medlem i EU bör det nordiska handräckningsavtalet åberopas om det medger tillräckligt omfattande informationsutbyte i det enskilda fallet.

text: Om information begärs från en annan EU-medlemsstat bör EU:s handräckningsdirektiv åberopas om det medger tillräckligt omfattande informationsutbyte i det enskilda fallet.

text: Om information begärs från en stat utanför Norden som inte är medlem i EU bör Europaråds- och OECD-konventionen åberopas om den medger tillräckligt omfattande informationsutbyte i det enskilda fallet.

text: En förutsättning för att dessa riktlinjer ska kunna följas är givetvis att den andra staten omfattas av den aktuella rättsakten samt att den åberopade rättsakten ger stöd för det informationsutbyte som avses i det enskilda fallet.

text: I vissa fall kanske den önskade informationen inte får användas för det avsedda ändamålet enligt den rättsakt som rekommenderas enligt (a)-(c) ovan. Det kan också vara så att den information som önskas inte kan lämnas med stöd av den rekommenderade rättsakten. I en sådan situation är det Skatteverkets uppfattning att den rättsakt ska väljas som anses mest lämplig i det enskilda fallet och som ger stöd för det önskade informationsutbytet.

text: 4.2.6 Tre exempel på vilken rättsakt som bör tillämpas enligt Skatteverket

text: Exempel 1: Informationsutbyte med annat nordiskt EU-land som är anslutet till 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen

text: Sverige ska begära information från staten X som både är en nordisk stat och medlemstat i EU. X är även ansluten till 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen.

text: De rättsakter som är tillämpliga i detta fall är följande:

text: Nordiska handräckningsavtalet

text: EU:s handräckningsdirektiv

text: 2010 års version av Europaråds- och OECD-konventionen

text: Det nordiska handräckningsavtalet saknar bestämmelser om förhållandet till andra rättsakter. Enligt EU-direktivet får ingen rättsakt åberopas som skulle medföra att informationsutbyte som är möjligt enligt direktivet vägras. Det finns dock inget i sig som hindrar att en annan rättsakt än direktivet åberopas. I 2010 års version av konventionen anges, för EU-medlemsstater, att konventionen bara får åberopas om den medger informationsutbyte som inte är möjligt enligt direktivet. Inte heller enligt konventionens bestämmelser får en rättsakt åberopas som skulle medföra att de möjligheter till informationsutbyte som finns enligt konventionen vägras.

text: I detta fall kan alltså såväl det nordiska handräckningsavtalet som EU:s handräckningsdirektiv tillämpas. Endast om det önskade informationsutbytet inte kan ske enligt direktivet är Europaråds- och OECD-konventionen tillämplig mellan två EU-medlemsstater. Skatteverket anser i detta fall att EU:s handräckningsdirektiv ska tillämpas i första hand om den önskade informationen kan begäras enligt direktivet och användas för det avsedda ändamålet.

text: Exempel 2: Informationsutbyte med skatteavtalsstat som är medlem i EU och är ansluten till 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen

text: Sverige ska begära information från staten Y som är en medlemstat i EU som Sverige har slutit ett skatteavtal med. Y är dessutom ansluten till 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen.

text: Skatteavtalet

text: EU:s handräckningsdirektiv

text: 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen

text: Skatteavtalen saknar bestämmelser om förhållandet till andra rättsakter. Däremot stadgar såväl kommentaren till informationsutbytesartikeln i OECD:s modell för skatteavtal, EU:s handräckningsdirektiv som Europaråds- och OECD-konventionen att dessa bestämmelser inte får begränsa, eller begränsas av, andra bestämmelser om informationsutbyte. Detta innebär enligt Skatteverket att informationsutbyte som är möjligt enligt någon av dessa rättsakter inte kan vägras med hänvisning till någon annan rättsakt. I detta fall får Europaråds- och OECD-konventionen emellertid inte tillämpas eftersom det i 1988 års version anges att konventionen inte är får åberopas mellan EU:s medlemsstater.

text: Tillämpliga rättsakter i detta fall är då skatteavtalet och EU:s handräckningsdirektiv. Enligt Skatteverket bör direktivet tillämpas i första hand om den önskade informationen kan begäras enligt direktivet och användas för det avsedda ändamålet.

text: Exempel 3: Informationsutbyte med skatteavtalsstat utanför Norden och EU som är anslutet till 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen

text: Sverige ska begära information från staten Z som är anslutet till 1988 års version av Europaråds- och OECD-konventionen. Sverige och Z har även ingått ett skatteavtal.

text: Skatteavtalet

text: I detta fall är 1988 års version av konventionen tillämplig eftersom den versionen ska åberopas gentemot stater som ännu inte undertecknat 2010 års ändringsprotokoll. Eftersom Z inte är en EU-medlemsstat aktualiseras inte bestämmelserna om konventionens förhållande till EU:s handräckningsdirektiv. Däremot får informationsutbyte som är möjligt enligt någon av dessa rättsakter inte vägras med hänvisning till den andra rättsakten.

text: Enligt Skatteverket bör Europaråds- och OECD-konventionen i detta fall tillämpas i första hand om den önskade informationen kan begäras enligt konventionen och användas för det avsedda ändamålet. I detta fall vill Skatteverket emellertid använda informationen för ett ändamål som konventionen inte omfattar. Informationsutbyte kan därför inte ske enligt konventionen utan får ske med stöd av skatteavtalet under förutsättning att sådant utbyte är möjligt enligt avtalet. I annat fall kan informationsutbyte inte ske.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 393807-12/111

title: Avdragsrätt för mervärdesskatt på konkursförvaltararvode m.m.

text: Nytt: 2025-11-06

text: Skatteverket har publicerat ett nytt ställningstagande om uppdelning av ingående skatt i en blandad verksamhet som innebär att en beskattningsbar person kan välja att tillämpa bestämmelserna om årsomsättning som fördelningsgrund i artiklarna 173.1 och 174 i mervärdesskattedirektivet istället för bestämmelsen om skälig grund i

text: 13 kap. 29 §

text: ML. I de fall ett förvärv både används för transaktioner som inte medför avdragsrätt och i samma utsträckning omfattas av en avdragsbegränsning kan mervärdesskattedirektivet normalt också åberopas med direkt effekt, se Skatteverkets ställningstagande 2025-10-15, dnr

text: , Uppdelning av ingående mervärdesskatt.

text: Nytt: 2024-02-02

text: Vid en uppdelning av ingående skatt i en blandad verksamhet kan en beskattningsbar person välja bestämmelserna om årsomsättning som fördelningsgrund i artiklarna 173.1 och 174 i mervärdesskattedirektivet istället för bestämmelsen om skälig grund i

text: 13 kap. 29 §

text: ML. Det gäller dock inte om uppdelningen ska göras p.g.a. en avdragsbegränsning, se Skatteverkets ställningstagande 2024-02-02, dnr

text: , ”Uppdelning av ingående mervärdesskatt”.

text: Nytt: 2023-06-01

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om den förändrade terminologin och en jämförelsetabell mellan GML och ML (paragrafnyckel) finns i Rättslig vägledning under Mervärdesskatt fr.o.m. 1 juli 2023 > Systematik och terminologi i ML jämförd med GML.

text: 1 Sammanfattning

text: Ett konkursbos kostnader för att avveckla gäldenärens verksamhet kan normalt räknas som allmänna omkostnader för denna verksamhet eftersom konkursboet träder i gäldenärens ställe. Detta gäller även om kostnaderna avser åtgärder som enbart blir aktuella när verksamheten avvecklas i en konkurssituation, exempelvis konkursbouppteckning och edgångssammanträde. Avser konkursförvaltarens arvode sådana åtgärder kan arvodet utgöra en allmän omkostnad. Kostnader för åtgärder som konkursförvaltaren vidtar mot tidigare revisorer och mot tidigare styrelseledamöter för olovlig vinstutdelning utgör också allmänna omkostnader.

text: För den ingående skatten på sådana allmänna omkostnader finns avdragsrätt om gäldenärens verksamhet i sin helhet medfört skattskyldighet till mervärdesskatt. Har verksamheten endast delvis medfört skattskyldighet måste en uppdelning av den ingående skatten göras på förvaltararvodet till den del det är gemensamt för en verksamhet som medför skattskyldighet och en verksamhet som inte medför skattskyldighet. Avdrag får endast göras för den del av skatten som hänför sig till verksamhet som medför skattskyldighet.

text: Som allmänna omkostnader räknas däremot inte kostnader som direkt avser omsättning av olika tillgångar i verksamheten. Avdragsrätten för ingående skatt på sådana kostnader bestäms av om omsättningen medför avdragsrätt eller inte. Är omsättningen av tillgången skattepliktig kan fullt avdrag göras för den ingående skatten. Är omsättningen däremot undantagen från skatteplikt saknas avdragsrätt. Avser en del av arvodet åtgärder som direkt går att hänföra till en undantagen omsättning av en tillgång i verksamheten saknas således avdragsrätt för den ingående skatten på denna del. Om tillgångarna ingår i en överlåtelse av hel verksamhet eller del av verksamhet som omfattas av

text: 3 kap. 25 § mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML, anses dock kostnaderna i samband med överlåtelsen utgöra allmänna omkostnader.

text: Detta ställningstagande är en omarbetning av Skatteverkets ställningstagande 2005-05-10, dnr

text: 130 259915-05/111

text: . Omarbetningen beror bl.a. på ett förändrat synsätt på avdragsrätten för ingående skatt på kostnader vid fastighetsförsäljningar. Det nya ställningstagandet ersätter ställningstagandet från 2005-05-10 samt Riksskatteverkets skrivelse 20000714, dnr 180300/100.

text: 2 Frågeställning

text: De frågor som behandlas i detta ställningstagande avser i vilken omfattning ett konkursbo har avdragsrätt för dels den ingående skatten på arvodet till konkursförvaltaren och dels andra kostnader som uppkommer i samband med avvecklingen av gäldenärens verksamhet.

text: En särskild fråga som tas upp är om konkursboet överhuvudtaget kan ha avdragsrätt för den del av konkursförvaltararvodet som avser åtgärder mot tidigare styrelseledamöter för olovlig vinstutdelning samt åtgärder för att utkräva ansvar mot bolagets tidigare revisorer.

text: 130 259915-05/111

text: . Omarbetningen beror bl.a. på att Skatteverket ändrat synsätt på avdragsrätten för ingående skatt på kostnader vid fastighetsförsäljningar (se Skatteverkets ställningstagande 2010-12-22, dnr 81938910/111). Det nya ställningstagandet ersätter ställningstagandet från 2005-05-10 samt Riksskatteverkets skrivelse 2000-07-14, dnr 180300/100.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Mervärdesskattelagens

text: bestämmelser

text: Om en skattskyldig försatts i konkurs är konkursboet skattskyldigt för omsättning i verksamheten efter konkursbeslutet, enligt

text: 6 kap. 3 §

text: ML.

text: Vad som föreskrivs ifråga om verksamhet avser såväl hela verksamheten som en del av verksamheten (

text: 1 kap. 7 §

text: ML).

text: Den som bedriver verksamhet som medför skattskyldighet får göra avdrag för ingående skatt som hänför sig till förvärv eller import i verksamheten (

text: 8 kap. 3 §

text: ML).

text: I de fall den ingående skatten avser förvärv som görs för en verksamhet som endast delvis medför skattskyldighet får avdrag endast göras för den del av skatten som hänför sig till verksamhet som medför skattskyldighet. När denna del inte kan fastställas får avdraget istället bestämmas genom en uppdelning efter skälig grund (

text: 8 kap. 13 §

text: ML).

text: Bestämmelserna i 8 kap. 3 och 13 §§ ML har ansetts stå i överensstämmelse med EU-rätten (jfr

text: SOU 1994:88 s. 232

text: och

text: ). Tolkningen av ML:s bestämmelser om avdragsrätt ska också i första hand ske utifrån EUregler och den EUrättsliga praxis som finns på området (jfr

text: RÅ 1999 not. 282

text: Högsta förvaltningsdomstolen har uttalat sig om avdragsrätten för ingående skatt vid försäljning av dotterbolagsaktier. Bakgrunden i målet var att moderbolaget tog aktiv del i dotterbolagens verksamhet och utförde koncerngemensamma tjänster som fakturerades till dotterbolagen. Högsta förvaltningsdomstolen fann att avyttringarna var undantagna från skatteplikt enligt

text: 3 kap. 9 §

text: ML. Enligt Högsta förvaltningsdomstolens mening skulle tjänster i form av biträde vid förhandlingar med förvärvarna av aktierna samt, i samband med avtalsskrivning, advokattjänster anses ha ett direkt och omedelbart samband med den från skatteplikt undantagna omsättningen av aktierna. Därmed förelåg inte rätt till avdrag för ingående skatt hänförlig till dessa tjänster (se

text: RÅ 2010 ref. 56

text: Bevisbördan för att avdragsrätt föreligger åvilar den skattskyldige (

text: mål 268/83

text: , Rompelmann, punkt 24 och

text: RÅ 2004 ref. 112

text: ). Om en skattskyldig i ett enskilt fall har förvärvat varor och tjänster för att de ska användas i en ekonomisk verksamhet är en bevisfråga som ska bedömas med hänsyn till alla omständigheter i fallet (

text: mål C-97/90

text: , Lennartz, punkt 21 och

text: RÅ 2004 ref. 112

text: Omsättning av andra tillgångar än omsättningstillgångar undantas från skatteplikt om rätt till avdrag eller återbetalning inte funnits för den ingående skatten på förvärvet av tillgången (

text: 3 kap. 24 §

text: ML). Vidare undantas från skatteplikt omsättning av tillgångar i en verksamhet, när en sådan tillgång överlåts i samband med att verksamheten överlåts. Det förutsätter att förvärvaren skulle ha rätt till avdrag eller återbetalning av skatten enligt 10 kap. 913 §§ (

text: 3 kap. 25 §

text: ML).

text: Bestämmelserna i ML är utformade så att det istället för en avdragsrätt finns en rätt till återbetalning av ingående skatt i vissa fall som framgår av 10 kap. 9, 11, 11 e13 §§ ML. Det som i fortsättningen sägs om verksamhet som medför skattskyldighet och avdragsrätt avser även de fall då det finns en rätt till återbetalning enligt nämnda bestämmelser.

text: 3.2 Mervärdesskattedirektivets bestämmelser

text: Rätt till avdrag finns för ingående mervärdesskatt på varor och tjänster som tillhandahållits av en annan beskattningsbar person förutsatt att varorna eller tjänsterna används i samband med beskattade transaktioner (

text: artikel 168 i rådets direktiv 2006/112/EG

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: Är varor och tjänster avsedda såväl för transaktioner med avseende på vilka mervärdesskatten är avdragsgill som för transaktioner på vilka mervärdesskatten inte är avdragsgill är endast den del av mervärdesskatten avdragsgill som kan hänföras till de förstnämnda transaktionerna (

text: artikel 173

text: Av EU-domstolens praxis framgår att ett bolag med en verksamhet som är underkastad mervärdesskatteplikt har rätt att göra avdrag för skatten på tjänster från revisorer i den mån tjänsterna hänför sig till den skattskyldiges skattepliktiga transaktioner (

text: mål C-4/94

text: , BLP-group, punkt 25). Rätt till avdrag föreligger inte för ingående skatt på förvärv som används för att genomföra omsättningar som är undantagna från skatteplikt (BLP-group, punkt 28). När varor eller tjänster förvärvas av den beskattningsbara personen för att användas i en verksamhet som är undantagen från skatteplikt eller som inte faller inom tillämpningsområdet för mervärdesskatt, ska det inte påföras någon utgående skatt och inte heller ske något avdrag för ingående sådan (

text: , SKF AB, punkt 59).

text: Utgifter som uppkommer för överföring av samtliga tillgångar eller del därav i en verksamhet ska anses utgöra en allmän omkostnad i den verksamhet som har bedrivits. Det gäller även om den beskattningsbara personen inte längre genomför transaktioner efter att ha genomfört överföringen. Kostnaderna för att genomföra överföringen anses då utgöra en del av den ekonomiska verksamhet som bedrevs i företaget före överföringen. En annan tolkning skulle strida mot principen om mervärdesskattens neutralitet. En annan tolkning skulle också medföra en godtycklig skillnad mellan, å ena sidan, utgifter som uppkommer innan verksamheten faktiskt inleds och bedrivs och, å andra sidan, utgifter som uppkommer för att avsluta verksamheten. Det finns därför ett direkt och omedelbart samband mellan de tjänster som använts vid överföringen och den skattskyldiga personens hela ekonomiska verksamhet (

text: , Abbey National, punkterna 35-36).

text: Av samma skäl har EU-domstolen ansett att hyreskostnader som uppkommer under den tid en restaurangverksamhet avvecklas ska anses utgöra en del av den ekonomiska verksamheten. Den skattskyldige ska enligt domen ha avdragsrätt för mervärdesskatt på grund av att verksamheten avvecklas om inte detta leder till bedrägeri eller missbruk (C32/03, I /S Fini H, punkterna 23-24 samt 31). En uppdelning av den ingående skatten ska då ske om det i den ekonomiska verksamheten genomförts såväl transaktioner för vilka mervärdesskatten är avdragsgill som transaktioner för vilka mervärdeskatten inte är avdragsgill.

text: Utgifter för varor och tjänster som utgör allmänna omkostnader och som kan hänföras till en klart avgränsad del av den skattskyldiga personens ekonomiska verksamhet i vilken alla transaktioner är mervärdesskattepliktiga ger rätt till avdrag. Det finns då ett direkt och omedelbart samband mellan sådana varor och tjänster och denna del av den ekonomiska verksamheten.

text: För att all mervärdesskatt som hänför sig till de förvärvade varorna eller tjänsterna ska kunna dras av ska det finns ett sådant samband mellan nämnda varor och tjänster och en klart avgränsad del av näringsidkarens ekonomiska verksamhet, så att utgifterna för nämnda varor och tjänster utgör direkta eller allmänna kostnader för denna del av företagets verksamheter. Vidare krävs att alla transaktioner som ingår däri är mervärdesskattepliktiga (jfr

text: , Abbey National, punkterna 37-40).

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: 4.1 Allmänt om konkursboets avdragsrätt

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 3 §

text: ML innebär att boet till följd av konkursen inträder som skattesubjekt för verksamheten i konkursgäldenärens ställe i fråga om de affärshändelser för vilka skattskyldighet inträder efter konkursbeslutet. Omfattningen av konkursboets skattskyldighet bör bedömas mot bakgrund av dess speciella karaktär och konkursförvaltarens åliggande att snabbt avveckla boet.

text: Som en följd av att konkursboet inträtt som skattskyldig i gäldenärens ställe får konkursboet anses ha rätt till avdrag för ingående skatt i samma omfattning som gäldenären hade haft om denne hade avvecklat verksamheten. Konkursboet ska därför behandlas som skattskyldigt även om boet inte har haft egna skattepliktiga omsättningar. Grunden för denna skattskyldighet och den tillhörande avdragsrätten är då den verksamhet som bedrivits av gäldenären. Av detta följer också att konkursboet inte kan ha rätt till avdrag i större omfattning än vad gäldenären skulle ha haft vid en avveckling av verksamheten. En uppdelning av den ingående skatten måste därför göras vid gemensamma förvärv om gäldenärens verksamhet endast delvis medfört skattskyldighet.

text: Den som yrkar ett avdrag har bevisbördan för att det finns en avdragsrätt eller en återbetalningsrätt. För att medges avdrag för ingående skatt måste således konkursboet kunna visa att den verksamhet som bedrivits har varit av sådant slag att den medfört skattskyldighet eller rätt till återbetalning och att kostnaderna avser en sådan verksamhet. En bedömning ska då göras med hänsyn till samtliga omständigheter i det enskilda fallet.

text: 4.2 Konkursförvaltarens arvode

text: 4.2.1 Konkursbouppteckning, edgångsammanträde m.m.

text: I konkursförvaltarens uppgifter ingår bl.a. omhändertagande av boet, åtgärder med personal inklusive lönegarantiåtgärder, åtgärder med räkenskaper, konkursbouppteckning, edgångssammanträde, indrivning av fordringar samt åtgärder avseende återvinning, utredning av boet, fastställande av tidpunkt för obestånd, anmäla misstänkt brott enligt

text: 7 kap. 16 § konkurslagen (1987:672)

text: , KonkL, hörande av tillsynsmyndigheten, upprättande av förvaltarberättelse samt slutredovisning. Närmare bestämmelser om förvaltning i konkurs finns i

text: 7 kap.

text: KonkL. Rådigheten till den verksamhet som bedrivits av konkursgäldenären övergår till konkursboet för att avvecklas. Eftersom konkursboet inträtt som skattskyldigt i gäldenärens ställe får boet anses ha rätt till avdrag för ingående skatt på kostnaderna för att avveckla verksamheten. Omfattningen av konkursboets skattskyldighet bör som nämnts under 4.1 bedömas mot bakgrund av dess speciella karaktär och konkursförvaltarens uppgift att avveckla den verksamhet som bedrivits av gäldenären. Vissa av de ovan nämnda åtgärderna blir enbart aktuella när verksamheten avvecklas i en konkurssituation. Trots det får kopplingen till den tidigare bedrivna verksamheten anses vara sådan att det finns avdragsrätt för den ingående skatten på konkursförvaltararvodet. Den del av konkursförvaltarens arvode som avser de exempel på åtgärder som nämnts ovan får normalt anses utgöra allmänna omkostnader som uppkommer som ett led i avvecklingen av den tidigare verksamheten. Motsvarande gäller också om sakkunnigt biträde anlitats för någon sådan åtgärd.

text: Har den verksamhet som konkursgäldenären bedrivit fullt ut medfört skattskyldighet eller rätt till återbetalning av ingående skatt ska konkursboet kunna göra avdrag för ingående skatt på kostnader som avser avvecklingen av verksamheten på det sätt som beskrivits ovan. Om verksamheten endast delvis medfört skattskyldighet måste dock en uppdelning av den ingående skatten göras (se vidare avsnitt 4.4).

text: 4.2.2 Försäljning av tillgångar

text: Vid försäljning av fast och lös egendom gäller följande för avdragsrätten. Vid avyttring av tillgångar som omfattas av ett undantag från skatteplikt föreligger normalt inte avdragsrätt för ingående skatt på kostnader som har ett direkt och omedelbart samband med avyttringen, exempelvis mäklarkostnader, kostnader för biträde vid avtalsskrivning och förhandlingar med köpare. Sådana kostnader utgör inte allmänna omkostnader. Rätt till avdrag föreligger därför inte för kostnader av detta slag vid försäljningar av aktier i dotterbolag eller vid försäljningar av fastigheter när försäljningarna är sådana som är undantagna från skatteplikt (jfr

text: RÅ 2010 ref. 56

text: ). Rätt till avdrag föreligger inte heller för kostnader som har direkt och omedelbart samband med omsättningar av tillgångar som omfattas av undantaget från skatteplikt i

text: 3 kap 24 §

text: ML. Detta kan exempelvis vara fallet vid försäljning av personbilar om avdragsförbudet för personbilar var tillämpligt vid inköpet av bilen (jfr

text: 8 kap. 15 §

text: ML).

text: Om en del av förvaltarens arvode direkt går att hänföra till sådana undantagna försäljningar föreligger därför inte rätt till avdrag för ingående skatt på den del av arvodet som har direkt samband med försäljningen. Motsvarande gäller även för andra kostnader som direkt avser sådana undantagna försäljningar. Det gäller även om verksamheten i övrigt har medfört skattskyldighet eller rätt till återbetalning. Om tillgångarna ingår i en överlåtelse av hel verksamhet eller del av verksamhet som omfattas av

text: 3 kap. 25 §

text: ML anses dock kostnaderna i samband med avyttringen utgöra allmänna omkostnader. Rätt till avdrag för ingående skatt på kostnaderna uppkommer därför i den mån kostnaderna kan hänföras till en verksamhet som har medfört skattskyldighet eller rätt till återbetalning (jfr t.ex. C408/98 Abbey National). Om verksamheten endast delvis medfört skattskyldighet ska en uppdelning av den ingående skatten på kostnaderna göras.

text: Avdragsrätt för ingående skatt på kostnader i samband med fastighetsöverlåtelse behandlas vidare i Skatteverkets ställningstagande 20101222, dnr 131 81938910/111.

text: 4.3 Särskilt om avdragsrätt för ingående skatt på kostnader som avser olovlig vinstutdelning m.m.

text: 4.3.1 Åtgärder för att utkräva ansvar av revisorer

text: Ett bolag med verksamhet som medför skattskyldighet har rätt att göra avdrag för skatten på tjänster från revisorer i den mån tjänsterna hänför sig till bolagets skattepliktiga transaktioner (

text: mål C-4/94

text: , BLP-group, punkt 25). En revisor kan således anses vara anlitad för den ekonomiska verksamhet som bedrivs. Vidtas sedan åtgärder mot den för verksamheten anlitade revisorn för att denne utfört sitt uppdrag på ett felaktigt sätt bör även dessa kostnader kunna utgöra allmänna omkostnader i den ekonomiska verksamheten. När konkursboet har kostnader för sådana åtgärder kan de anses som allmänna omkostnader för den tidigare ekonomiska verksamheten. Rätt till avdrag föreligger då i den mån kostnaderna är hänförliga till verksamhet som medför skattskyldighet (se vidare avsnitt 4.4).

text: 4.3.2 Åtgärder mot tidigare styrelseledamöter

text: Skatteverket anser också att kostnader som uppkommer i samband med att åtgärder vidtas mot tidigare styrelseledamöter för olovlig vinstutdelning ska anses utgöra allmänna omkostnader i den tidigare bedrivna verksamheten. Åtgärderna vidtas då mot tidigare styrelseledamöter för att dessa inte skött sina åtaganden gentemot bolaget på ett korrekt sätt. Åtgärderna syftar i princip till att återföra medel till boet. När konkursboet har kostnader för sådana åtgärder får de anses som allmänna omkostnader för den tidigare ekonomiska verksamheten. Rätt till avdrag föreligger då för den ingående skatten i den mån åtgärderna är hänförliga till den verksamhet som medfört skattskyldighet (se vidare avsnitt 4.4).

text: 4.4 Uppdelning av ingående skatt när verksamheten endast delvis medfört skattskyldighet

text: 4.4.1 Utgångspunkter för uppdelning

text: Grunden för konkursboets skattskyldighet och den tillhörande avdragsrätten är den verksamhet som bedrivits av gäldenären. Av detta följer att konkursboet inte kan ha rätt till avdrag i större omfattning än vad som hade tillkommit gäldenären vid avveckling av verksamheten.

text: Kan delar av förvaltararvodet direkt hänföras till omsättningar som är skattepliktiga eller undantagna ska avdragsrätten avgöras utifrån detta. Detta kan bli aktuellt vid avyttring av tillgångar. Det saknas rätt till avdrag för kostnader som direkt avser undantagna omsättningar (se avsnitt 4.2.2 ovan).

text: Har den verksamhet som gäldenären bedrivit endast delvis medfört skattskyldighet eller rätt till återbetalning ska en uppdelning göras av den ingående skatten som avser de delar av arvodet som utgör allmänna omkostnader. Verksamhet som endast delvis medför skattskyldighet till mervärdesskatt kan förekomma i exempelvis utbildningsföretag, finansieringsföretag och fastighetsförvaltande företag.

text: Även i en verksamhet som endast delvis medfört skattskyldighet kan avdrag för ingående skatt på allmänna omkostnader medges om de tillhör en klart avgränsad del av verksamheten som fullt ut medfört skattskyldighet. Kan det styrkas att en del av arvodet gäller en klart avgränsad del av verksamheten som fullt ut medfört skattskyldighet kan därför avdrag göras för hela den ingående skatten som avser denna del av arvodet.

text: Framgår det att en del av arvodet avser åtgärder som klart går att hänföra till en verksamhetsdel med enbart icke skattepliktiga transaktioner kan avdrag inte göras för ingående skatt som avser denna del av arvodet. Ett exempel på detta är del av arvode som avser en fastighet som uteslutande använts för uthyrning av bostäder.

text: I vissa fall kan det också vara möjligt att hänföra en del av arvodet till klart avgränsbara verksamhetsdelar som delvis medfört skattskyldighet. Det kan då bli aktuellt att göra en fördelning efter skälig grund avseende denna verksamhetsdel. Detta är främst fallet när en del av arvodet går att hänföra till en viss fastighet som används för uthyrning. Denna kan helt eller delvis omfattas av frivillig skattskyldighet för uthyrning av verksamhetslokal. Den ingående skatten på arvode som avser en viss fastighet som delvis är föremål för frivillig skattskyldighet bör normalt fördelas med utgångspunkt i vilken mån fastigheten omfattas av frivillig skattskyldighet. Normalt används uthyrningsbara lokalytor som grund för fördelning av den ingående skatten.

text: Den del av arvodet som inte går att hänföra till sådana klart avgränsade delar av verksamheten får istället betraktas som en allmän omkostnad för hela den ekonomiska verksamheten. Normalt torde flertalet av de åtgärder som konkursförvaltaren vidtar, och som arvodet gäller, avse verksamheten som helhet. Avdragets storlek får då istället bestämmas efter skälig grund med beaktande av den fördelningsgrund som används för hela verksamheten.

text: Vid en beräkning av den avdragsgilla andelen efter skälig grund bör denna göras så att det mest rättvisande ekonomiska resultatet av fördelningen uppnås. Det medför att olika fördelningsgrunder kan bli aktuella i skilda situationer beroende på vilken typ av verksamhet som konkursgäldenären bedrivit och hur kostnadsstrukturen i den aktuella verksamheten ser ut.

text: En uppdelning efter skälig grund sker normalt med hänsyn till omsättningen i respektive verksamhetsdel. Även andra fördelningsgrunder kan dock komma ifråga exempelvis efter lönekostnader eller lokalyta.

text: Om konkursboet inte fortsätter att bedriva verksamheten kan ledning hämtas från förhållandena vid konkurstillfället för att bestämma fördelningsgrund. Skulle en sådan fördelning med hänsyn till senare inträffade förhållande ge ett uppenbart felaktigt ekonomiskt resultat ska dock en annan grund för fördelningen användas.

text: 4.4.2 Exempel på uppdelning av ingående skatt

text: Nedanstående exempel kan illustrera hur en uppdelning av den ingående skatten på förvaltararvodet kan gå till vid en s.k. blandad verksamhet, dvs. när såväl skattepliktiga som inte skattepliktiga transaktioner förekommit i verksamheten.

text: Fastighetsförvaltning

text: Gäldenären har bedrivit verksamhet bestående i fastighetsförvaltning och har haft två fastigheter med vardera 500 kvm i uthyrningsbar yta. Fastighet A har helt använts för uthyrning till bostäder. I fastighet B har 50 % av den uthyrningsbara ytan (dvs. 250 kvm) varit föremål för frivillig skattskyldighet. Fastigheterna har sålts och den frivilliga skattskyldigheten i fastighet B har tagits över av köparen som avser att fortsätta med uthyrningsverksamhet. Försäljningen av fastigheten utgör en överlåtelse av del av verksamhet som omfattas av bestämmelsen i

text: 3 kap. 25 §

text: ML.

text: Den del av arvodet som avser förvaltarberättelsen uppgår till 10 000 kr varav mervärdesskatt 2 000 kr. Förvaltarberättelsen går inte att koppla till en viss del av verksamheten, dvs. i det här fallet en viss fastighet. Förvaltarberättelsen får istället anses avse den totala verksamheten. En fördelning får därför göras efter skälig grund utifrån hela verksamheten. Eftersom verksamheten bestått i fastighetsförvaltning kan uthyrningsbar yta anses utgöra en lämplig fördelningsgrund. Den totala uthyrningsbara ytan för de två fastigheterna uppgår till 1 000 kvm. De lokaler som omfattats av frivillig skattskyldighet och som det därför utgått mervärdesskatt på hyran för uppgår till 250 kvm. Av mervärdesskatten som avser förvaltarberättelsen utgör då den avdragsgilla andelen 500 kr (dvs. 2 000 kr * 250 kvm/1 000 kvm).

text: Av arvodesräkningen framgår vidare att 30 000 kr varav mervärdesskatt 6 000 kr avser fastigheten A. Oavsett om denna del av arvodet har direkt samband med omsättningen av fastigheten eller inte så saknas avdragsrätt för skatten. Denna del av arvodet går att hänföra till en klart avskiljbar del av verksamheten som avser från skatteplikt undantagen uthyrning av bostäder. Konkursboet kan därför inte göra avdrag för den ingående skatten på denna del av arvodet.

text: Den del av arvodet som kan hänföras till fastigheten B uppgår till 25 000 kr varav mervärdesskatt 5 000 kr. Även mervärdeskatten på denna del av arvodet går att hänföra till en klart avskiljbar del av verksamheten, dvs. fastighet B. Den ingående skatten utgör en allmän omkostnad för denna del av verksamheten. En fördelning utifrån skälig grund för denna del av verksamheten medför att den avdragsgilla andelen av den ingående skatten kan beräknas till 2 500 kr (dvs. 5 000 kronor * 250 kvm/500 kvm).

text: Utbildningsverksamhet

text: Ett annat exempel där verksamhet som endast delvis medför skattskyldighet kan förekomma är när gäldenären har bedrivit utbildningsverksamhet. Av gäldenärens omsättning avsåg 30 % sådana utbildningar som är undantagna från skatteplikt. Resterande 70 % av omsättningen var skattpliktig.

text: Den del arvodet som avser förvaltarberättelsen uppgår till 10 000 kr varav mervärdesskatt 2 000 kr. Denna kan inte kopplas till någon särskild del av verksamheten utan en uppdelning får göras efter skälig grund. För utbildningsverksamhet torde normalt omsättningen utgöra en lämplig fördelningsgrund. Den avdragsgilla andelen av den ingående skatten kan därför bestämmas till 1 400 kr (70 % av 2 000 kr).

text: Den del av förvaltarens arvode som avser försäljning av rörelsen uppgår till 25 000 kr varav mervärdesskatt 5 000 kr Även här kan den avdragsgilla andelen av den ingående skatten beräknas till 70 % av den ingående skatten, dvs. till 3 500 kr.

text: På motsvarande sätt ska sedan en bedömning av den avdragsgilla andelen göras för resterande delar av konkursförvaltararvodet.

text: 130 259915-05/111

type: stallningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 393895-13/111

status: upphävt

title: Begreppen beskattningsbar person och ekonomisk verksamhet – Mervärdesskattekonsekvenser för Ideella föreningar

text: Nytt: 2023-06-07

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas. Det ersätts av Skatteverkets ställningstagande 2023-06-07, dnr

text: Detta ställningstagande ersätter tidigare ställningstagande ”Ideella föreningars förvärv av tjänster från utlandet” daterat 2010-01-27, dnr

text: 131 13366-10/111

text: 1 Sammanfattning

text: När en ideell förening eller ett registrerat trossamfund (i fortsättningen används enbart begreppet förening) bedriver näringsverksamhet som undantagits från inkomstbeskattning räknas det inte som ekonomisk verksamhet. När en förening inte bedriver någon ekonomisk verksamhet är den inte heller en beskattningsbar person. En sådan förening är därför inte skattskyldig till mervärdesskatt för egna omsättningar av varor och tjänster som görs i en sådan verksamhet.

text: En förening som bedriver näringsverksamhet som undantas från inkomstskatt behandlas dock som en beskattningsbar person när den köper tjänster från utlandet. En sådan förening kan vara skyldig att själv betala mervärdesskatt för sådana inköp. Detsamma gäller en förening som är registrerad till mervärdesskatt, t.ex. på grund av unionsinterna förvärv av varor.

text: En förening som inte är en beskattningsbar person kan bli skyldig att betala mervärdesskatt vid förvärv av varor från ett annat EU-land. Detta under förutsättning att köpet avser nya transportmedel, punktskattepliktiga varor eller andra varor där det sammanlagda värdet av föreningens skattepliktiga förvärv under det löpande eller föregående kalenderåret överstiger 90 000 kr (förvärvströskeln).

text: Rätt till avdrag för ingående skatt finns endast om förvärvet görs för en verksamhet som medför skattskyldighet för mervärdesskatt, d.v.s. om föreningen är skattskyldig för egna omsättningar av varor och tjänster.

text: Om en förening bedriver ekonomisk verksamhet gäller de allmänna reglerna för avdragsrätt och rätt till återbetalning.

text: Detta ställningstagande ersätter det tidigare ställningstagandet ”Ideella föreningars förvärv av tjänster från utlandet” daterat 2010-01-27, dnr

text: 131 13366-10/111

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML. Ställningstagandet innebär ingen ändring i sak och medför ingen ändring av gällande beskattning av ideella föreningar och trossamfund.

text: 2 Frågeställning

text: Den 1 juli 2013 införs begreppen beskattningsbar person och ekonomisk verksamhet i

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML. Samtidigt utmönstras begreppen yrkesmässig verksamhet och näringsidkare. I detta ställningstagande ger Skatteverket sin syn på vad dessa justeringar innebär för ideella föreningar. Den ändrade terminologin medför i sak ingen förändring mot vad som tidigare gällde.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Mervärdesskatt ska betalas vid sådan omsättning inom landet av varor och tjänster som är skattepliktiga och görs av en beskattningsbar person i denna egenskap (

text: 1 kap. 1 § första stycket 1

text: ML). Bestämmelsen motsvaras av artikel 2.1

text: a

text: och

text: c

text: i rådets direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet).

text: Med beskattningsbar person avses den som, oavsett på vilken plats, självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oberoende av dess syfte eller resultat. Anställda och andra personer anses inte bedriva verksamhet självständigt i den mån de är bundna till en arbetsgivare av ett anställningsavtal eller av ett annat rättsligt förhållande som skapar ett anställningsförhållande vad avser arbetsvillkor, lön och arbetsgivaransvar. Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör, inbegripet gruvdrift och jordbruksverksamhet samt verksamheter inom fria och därmed likställda yrken. Utnyttjande av materiella eller immateriella tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter därav ska särskilt betraktas som ekonomisk verksamhet (

text: 4 kap. 1 §

text: ML och artiklarna 9 och10 mervärdesskattedirektivet ).

text: Som ekonomisk verksamhet räknas inte en verksamhet som bedrivs av en ideell förening eller ett registrerat trossamfund som yrkesmässig när inkomsten av verksamheten utgör sådan inkomst av näringsverksamhet för vilken skattskyldighet inte föreligger för föreningen enligt

text: 7 kap.

text: 7 § första

text: och

text: andra stycket

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL eller för trossamfundet enligt

text: 7 kap. 14 §

text: IL (

text: 4 kap. 8 §

text: ML).

text: För sådan omsättning som anges i 1 § första stycket 1 är den som omsätter varan eller tjänsten skyldig att betala mervärdesskatten (skattskyldig), om inte annat följer av 2-4 e (

text: 1 kap. 2 § första stycket 1

text: ML och

text: artikel 193

text: mervärdesskattedirektivet).

text: Med verksamhet som medför skattskyldighet förstås en sådan verksamhet i vilken omsättning av varor eller tjänster medför skattskyldighet enligt 2 § första stycket 1 (

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: ML).

text: Den som förvärvar en sådan tjänst som anges i

text: 5 kap. 5 §

text: ML är skattskyldig för omsättningen om den som omsätter tjänsten är en utländsk beskattningsbar person, under förutsättning att förvärvaren är: - en beskattningsbar person - en juridisk person som inte är en beskattningsbar person men är registrerad till mervärdesskatt här, eller - en juridisk person som skulle ha varit en beskattningsbar person om inte 4 kap. 8 § varit tillämplig (

text: 1 kap. 2 § första stycket 2

text: ML och

text: artikel 196

text: mervärdesskattedirektivet).

text: Skyldig att betala mervärdesskatt vid skattepliktigt unionsinternt förvärv av varor är den som förvärvar varan (

text: 1 kap. 2 § första stycket 5

text: ML och

text: artikel 200

text: mervärdesskattedirektivet).

text: Med unionsinternt förvärv förstås bl.a. att en juridisk person som inte är en beskattningsbar person mot ersättning förvärvar en vara, om varan transporteras till förvärvaren från ett annat EU-land. Detta gäller under förutsättning att det är nya transportmedel eller punktskattepliktiga varor eller andra varor där det sammanlagda värdet av personens skattepliktiga förvärv under det löpande eller det föregående kalenderåret överstiger 90 000 kronor (förvärvströskeln) (2 a kap. 2 § 1, 3 § första stycket 1-3 och andra stycket 2 ML samt artiklarna

text: 2.1 b

text: och

text: mervärdesskattedirektivet).

text: Vid tillämpning av bestämmelserna om beskattningsland för tjänster ska en juridisk person som skulle ha varit en beskattningsbar person om inte 4 kap. 8 § varit tillämpligt anses vara en beskattningsbar person (

text: 5 kap. 4 § 2

text: ML).

text: En tjänst som tillhandahålls en beskattningsbar person som agerar i denna egenskap är omsatt inom landet, om den beskattningsbara personen antingen har sätet för sin ekonomiska verksamhet i Sverige eller har ett fast etableringsställe här och tjänsten tillhandahålls detta. Om den beskattningsbara personen varken här eller utomlands har ett sådant säte eller fast etableringsställe är tjänsten omsatt inom landet, om den beskattningsbara personen är bosatt eller stadigvarande vistas i Sverige. En tjänst är dock inte omsatt inom landet om den tillhandahålls ett fast etableringsställe som den beskattningsbara personen har utomlands (

text: 5 kap. 5 §

text: ML och

text: artikel 44

text: mervärdesskattedirektivet).

text: Ingående skatt utgörs av beloppet av den skatt enligt denna lag som hänför sig till ersättning för förvärv av varor eller tjänster om omsättningen medfört skattskyldighet för säljaren. Vid förvärv som medför skattskyldighet för köparen är ingående skatt samma belopp som den utgående skatt som den köparen ska redovisa och betala till staten. Den som bedriver en verksamhet som medför skattskyldighet får göra avdrag för den ingående skatt som hänför sig till förvärv eller import i verksamheten (8 kap. 2 och 3 §§ ML och artikel 168 i mervärdesskattedirektivet).

text: Det finns också bestämmelser om rätt till återbetalning i vissa fall (

text: 10 kap.

text: ML).

text: I förarbetena till införandet av begreppet beskattningsbar person i ML konstaterar regeringen att någon förändring av gällande tillämpning avseende beskattningen för ideella föreningar inte är avsedd. Regeringen föreslår endast en mindre redaktionell ändring för att anpassa bestämmelsen till den nya terminologin. Vidare föreslås följdändringar i 1 kap. 2 § och 5 kap. 4 § ML för att förtydliga att någon förändring av gällande tillämpning inte är avsedd. Vidare konstaterar regeringen att principen om direkt effekt och unionsrättens företräde framför nationella rättsordningar är grundläggande inom EU-rätten (

text: prop. 2012/13:124 s. 84

text: 4 Bedömning

text: Med beskattningsbar person avses den som självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oberoende av verksamhetens syfte eller resultat och oavsett platsen för verksamheten.

text: Begreppet beskattningsbar person används för att bestämma vilka transaktioner som ska vara föremål för mervärdesskatt. Begreppet används till exempel för att bestämma var en transaktion ska anses ha ägt rum och för att bestämma vem som ska betala mervärdesskatten.

text: Inkomst av näringsverksamhet som bedrivs av en allmännyttig ideell förening och ett registrerat trossamfund kan i vissa fall undantas från inkomstskatt. Sådan näringsverksamhet som undantagits från inkomstbeskattning enligt 7 kap. 7 § första och andra stycket eller 14 § IL räknas inte som ekonomisk verksamhet enligt ML. När en förening i dessa fall inte bedriver någon ekonomisk verksamhet är den inte heller en beskattningsbar person. En sådan förening är därför inte skattskyldig till mervärdesskatt för egna omsättningar av varor och tjänster som görs i en sådan verksamhet.

text: En sådan förening är inte heller att betrakta som en beskattningsbar person vid tillämpning av bestämmelserna för omvänd skattskyldighet enligt 1 kap. 2 § första stycket 4 – 4e §§ ML, t.ex. vid handel med investeringsguld, utsläppsrätter och avfall och skrot av vissa metaller.

text: En förening kan dock bli skattskyldig till mervärdesskatt vid förvärv av varor och tjänster från utlandet i följande fall.

text: En förening som bedriver näringsverksamhet som undantagits från inkomstskatt behandlas som en beskattningsbar person när den köper från ett annat land sådana tjänster som ska förvärvsbeskattas av köparen. En sådan förening är skyldig att själv betala mervärdesskatten för sådana inköp.

text: En förening som inte bedriver ekonomisk verksamhet är inte en beskattningsbar person. En sådan förening som trots detta är registrerad till mervärdesskatt, t.ex. på grund av unionsinterna förvärv av varor, är skyldig att betala mervärdesskatten för inköp från ett annat land av sådana tjänster som ska förvärvsbeskattas av köparen.

text: Vid förvärv av varor från ett annat EU-land kan en förening som inte är en beskattningsbar person bli skyldig att betala mervärdesskatt. Detta gäller under förutsättning att köpet avser nya transportmedel, punktskattepliktiga varor eller andra varor där det sammanlagda värdet av föreningens skattepliktiga förvärv under det löpande eller föregående kalenderåret överstiger 90 000 kr (förvärvströskeln).

text: En förening som är skyldig att betala mervärdesskatt för köp av varor eller tjänster från utlandet, är skattskyldig för alla sådana köp. Detta gäller oberoende av om köpet görs i egenskap av juridisk person som inte är beskattningsbar eller om förvärvet görs i egenskap av en förening som skulle varit beskattningsbar person om inte näringsverksamheten varit undantagen från inkomstskatt.

text: Den mervärdesskatt som hänför sig till förvärv som föreningen är skyldig att redovisa utgör ingående skatt för föreningen. För att denna ingående skatt ska vara avdragsgill för föreningen krävs att den hänför sig till förvärv i en verksamhet som medför skattskyldighet. Verksamhet som medför skattskyldighet är en sådan verksamhet i vilken det sker egen omsättning inom landet av varor och tjänster som är skattepliktig och som görs av en beskattningsbar person i denna egenskap.

text: Om föreningen inte är skattskyldig för egna omsättningar av varor eller tjänster, finns därför inte någon rätt till avdrag för ingående skatt.

text: Bedriver föreningen ekonomisk verksamhet gäller de allmänna reglerna för avdragsrätt och rätt till återbetalning i 8 kap. och 10 kap. ML.

text: 131 13366-10/111

text: . Det nya ställningstagandet har tagits fram med anledning av att begreppen beskattningsbar person och ekonomisk verksamhet införs i ML. Ställningstagandet innebär ingen ändring i sak och medför ingen ändring av gällande beskattning av ideella föreningar och trossamfund.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 394041-08/111

title: Mervärdesskatt - Tidpunkt för enmånadsperiod efter begäran

text: Nytt: 2023-06-02

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om den förändrade terminologin och en jämförelsetabell mellan GML och ML (paragrafnyckel) finns i Rättslig vägledning under Mervärdesskatt fr.o.m. 1 juli 2023 > Systematik och terminologi i ML jämförd med GML.

text: 1 Sammanfattning

text: I det fall den skattskyldige i samband med registreringtill mervärdesskatt har begärt att få redovisamervärdesskatt varje månad trots att beskattningsunderlaget inte överstiger 40 miljoner kr anser Skatteverket att redovisningsperioden om enkalendermånad kan gälla fr.o.m. verksamhetens start.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Det förekommer att en skattskyldig i samband mednyregistrering till mervärdesskatt begär att redovisningsperioden för mervärdesskatt ska vara enkalendermånad trots att beskattningsunderlaget inte överstiger 40 miljoner kr. Skatteverket ska i sådant fall enligt 10kap. 14b§ första stycket 1skattebetalningslagen (

text: ), SBL, besluta att redovisningsperioden ska vara en kalendermånad.

text: Fråga har uppkommit vid vilken tidpunktredovisningsperioden om en kalendermånad ska börjagälla – fr.o.m. startdatum för verksamheten eller först fr.o.m. ingången av det kalenderkvartal som följer närmast efter beslut om enmånadsperiod?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Av

text: 10 kap. 14 b § första stycket 1

text: SBL framgår att Skatteverket ska besluta att redovisningsperioden förmervärdesskatt ska vara en kalendermånad i stället för tre om den skattskyldige begär det.

text: Ett sådant beslut gäller, enligt 10 kap. 14 b § andrastycket SBL, minst tjugofyra på varandra följanderedovisningsperioder, om inte särskilda skäl talar emot det.

text: Enligt

text: 10 kap. 14 c §

text: SBL ska, om redovisningsperioden för mervärdesskatt ändras till en kalendermånad istället för tre eller omvänt, den nya redovisningsperioden börja gälla vid ingången av det kalenderkvartal som följer närmast efter den tidpunkt då de förhållanden som ligger till grund för ändringen inträffade eller beslut enligt 14b§ första stycketfattades.

text: Av

text: 10 kap. 14 d § 2

text: SBL framgår att en nyredovisningsperiod ska, utan hinder av 14c§, gälla omedelbart, om beslut har fattats enligt 14b§ förstastycket 1 och det finns särskilda skäl.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Skatteverket ska, enligt 10 kap. 14 b § första stycket1 SBL, besluta att redovisningsperioden ska omfatta enkalendermånad i stället för tre om den skattskyldige begär det. En sådan begäran får anses vara lämnad i det fall den skattskyldige i Skatte- och avgiftsanmälan harangivit att redovisningsperioden ska vara en månadtrots att beskattningsunderlaget inte överstiger 40 miljoner kr.

text: Den skattskyldige behöver inte ange några skäl för sin begäran om att få redovisa mervärdesskatt för enredovisningsperiod om en kalendermånad. Om den skattskyldige anger skäl för att få redovisa på sådant sätt ska Skatteverket inte pröva dessa utan endast bifalla begäran.

text: Vid ändring av redovisningsperiod till en kalendermånadi stället för tre med anledning av den skattskyldiges begäran ska den nya redovisningsperioden, enligt10kap.

text: 14 c §

text: SBL, börja gälla vid ingången av det kalenderkvartal som följer närmast efter den tidpunkt då beslutet om enmånadsperiod fattades.

text: Tidsregeln i

text: 10 kap. 14 c §

text: SBL avser att i nu aktuelltfall reglera hanteringen av övergången från tre till enkalendermånad i syfte att bl.a. undvika att tvåskattedeklarationer ska kunna komma att avse samma tid. Samtidigt kräver rättssäkerheten att tidpunkten förperiodändringar är klart reglerad. Härtill kommer att tidpunkten för när en ny redovisningsperiod börjargälla har ränteeffekter för såväl staten som den enskilde. Se

text: prop. 2007/08:25 s. 76

text: Med begreppet ”ändring av redovisningsperiod” till enkalendermånad i stället för tre avses enligt Skatteverkets mening periodändring i en pågåendemervärdesskattepliktig verksamhet. Det är således fråga om fall där det vid beslutstillfället finns enregistrerad, dvs. beslutad, redovisningsperiod om trekalendermånader som ska ändras. Den skattskyldige har dessutom tidigare lämnat skattedeklaration förmervärdesskatt för åtminstone en period som omfattar tre kalendermånader eller har en sådan deklaration sänts ut innan periodändring är aktuell.

text: När det gäller en begäran om redovisning för enkalendermånad i stället för tre som sker i samband medanmälan om registrering till mervärdesskatt kan det inte anses vara fråga om ändring av redovisningsperiod, eftersom det vid beslutstillfället saknas en sedan tidigare registrerad (beslutad) redovisningsperiod om tre kalendermånader som ska ändras. Det har inte hellerutsänts någon skattedeklaration som omfattar trekalendermånader till den skattskyldige. Någon risk för att två skattedeklarationer ska kunna komma att omfattasamma tidsperiod finns därmed inte i dessa fall. Skatteverket anser att bestämmelsen i 10kap. 14c§SBL inte är tillämplig i nyregistreringsfallen. Det blir då inte aktuellt att tillämpa bestämmelsen i10kap. 14d§ SBL.

text: Exempel 1

text: A är registrerad till mervärdesskatt sedan 1998 och redovisar fr.o.m. den 1 januari 2008 mervärdesskatt fören redovisningsperiod om tre kalendermånader. A begär att få redovisa varje månad i stället. Skatteverket beslutar den 4juli 2008 att redovisningsperioden ska vara en kalendermånad. Beslutet har fattats under det tredje kalenderkvartalet, vilket innebär att den nyaperioden om en kalendermånad ska gälla fr.o.m. ingångenav det fjärde kvartalet, dvs. fr.o.m. oktober 2008.

text: Exempel 2

text: B anmäler sig för registrering för mervärdesskatt. Av Skatte- och avgiftsanmälan framgår att verksamhetenstartar i juli 2008. I anmälan begär han dessutom att få redovisa mervärdesskatt varje månad trots att beskattningsunderlaget inte överstiger 40 miljoner kr. Skatteverket beslutar den 4 juli 2008 att redovisningsperioden ska vara en kalendermånad (dvs. den skattskyldige ”tilldelas” en redovisningsperiod omen kalendermånad i samband med registreringen tillmervärdesskatt). I detta fall är det fråga om ennyregistrering till mervärdesskatt varför redovisningsperioden om en kalendermånad kan gälla fr.o.m. verksamhetens start, dvs. fr.o.m. juli 2008.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 131 394248-06/111

title: Begreppet huvudsaklig del vid tillämpning av förenklad vinstmarginalbeskattning

text: Nytt: 2023-05-15

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om

text: mervärdesskattelagen (2023:200)

text: finns i rättslig vägledning.

text: 1 Sammanfattning

text: Förenklad vinstmarginalbeskattning får i vissa fall tillämpas även för sådana omsättningar för vilka normal vinstmarginalbeskattning annars skulle användas. En förutsättning är att inköpen och försäljningarna under den aktuella redovisningsperioden till huvudsaklig del sker på ett sådant sätt att vinstmarginalen för de enskilda varorna inte kan fastställas. Med huvudsaklig del ska i detta sammanhang förstås minst 75 procent av värdet på varorna eller minst 75 procent av antalet varor.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Fråga har uppkommit om enstaka beloppsmässigt stora förvärv eller omsättningar av vinstmarginalbeskattade varor kan medföra att förenklad vinstmarginalbeskattning inte får tillämpas för samtliga vinstmarginalbeskattade omsättningar under en viss redovisningsperiod.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: I

text: 9 a kap.

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML, finns särskilda bestämmelser om handel med begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter. Till grund för de svenska reglerna ligger artikel 26a i rådets sjätte direktiv (

text: ). Bestämmelserna innebär att beskattningsunderlaget under vissa förutsättningar får beräknas utifrån återförsäljarens vinstmarginal. Vinstmarginalen utgörs enligt

text: 9 a kap. 10 §

text: ML av skillnaden mellan en varas försäljningspris och varans inköpspris, såvida inte förenklad marginalbeskattning enligt

text: 9 a kap. 11 §

text: ML får tillämpas. Den senare metoden benämns förenklad marginalbeskattning eftersom hela redovisningsperiodens inköp och försäljningar jämförs vid beräkning av vinstmarginalen.

text: I

text: 9 a kap. 11 § första stycket

text: ML stadgas att när flera varor köps eller säljs samtidigt utan att de enskilda varornas pris är känt ska beskattningsunderlaget beräknas utifrån den sammanlagda vinstmarginalen för sådana varor under redovisningsperioden.

text: Enligt andra stycket i samma paragraf får även andra vinstmarginalbeskattade omsättningar ingå i beskattningsunderlag enligt första stycket, om inköp eller försäljningar av varor enligt första stycket utgör den huvudsakliga delen av en återförsäljares inköp eller försäljningar under redovisningsperioden.

text: På s. 50-51 i

text: prop. 1994/95:202

text: uttalas följande.

text: "En skattskyldig återförsäljare som får tillämpa periodvis redovisning av vinstmarginalen bör kunna ha möjlighet att i viss utsträckning låta denna redovisning omfatta också andra varor, för vilka bestämmelserna om beskattning av vinstmarginalen får tillämpas. Detta bör gälla endast om inköp eller försäljningar i klump utgör den huvudsakliga delen av verksamhetens inköp eller försäljningar. Huruvida denna förutsättning är för handen får avgöras i varje enskilt fall. En omständighet som därvid särskilt får beaktas är värdet eller omfattningen av inköp respektive omsättningar i klump jämfört med totala inköp eller omsättningar."

text: På s. 970 i Skatteverkets Handledning för mervärdesskatt 2006 anges att med huvudsaklig del ska i detta sammanhang förstås minst 75 procent.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Av

text: prop. 1994/95:202

text: framgår att begreppet huvudsakligen kan avse både värdet och omfattningen av inköpen och försäljningarna. Enligt Skatteverket innebär det att huvudsaklighetskriteriet i

text: 9 a kap. 11 §

text: ML är uppfyllt i båda följande fall.

text: När minst 75 procent av det sammanlagda värdet av inköpen och försäljningarna under redovisningsperioden, för vilka vinstmarginalbeskattning får tillämpas, avser varor som har köpts eller sålts samtidigt utan att de enskilda varornas pris är känt.

text: När minst 75 procent av antalet inköpta och försålda varor under redovisningsperioden, för vilka vinstmarginalbeskattning får tillämpas, är sådana varor som har köpts eller sålts samtidigt utan att de enskilda varornas pris är känt.