identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1777607

status: upphävt

title: Tillhandahållande till anställda mot ersättning, mervärdesskatt

text: Nytt: 2023-04-24

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas. Det ersätts av Skatteverkets ställningstagande 2023-04-24, dnr

text: 1 Sammanfattning

text: Under vissa förutsättningar kan ett tillhandahållande till en anställd vara en omsättning. För att ett tillhandahållande till en anställd ska vara en omsättning ska det finnas en ersättning från den anställde som har ett samband med detta tillhandahållande. En ersättning kan faktureras den anställde i samband med tillhandahållandet utan att den anställdes lön påverkas. Även ett löneavdrag kan vara en sådan ersättning som har samband med ett tillhandahållande. Det gäller såväl bruttolöneavdrag som nettolöneavdrag.

text: När en beskattningsbar person bedriver en ekonomisk verksamhet och det tillkommer omsättningar som avser transaktioner av annan art än de som normalt ingår i den ekonomiska verksamheten anser Skatteverket att en bedömning ska göras i följande steg.

text: 1. Sker dessa omsättningar med sådan kontinuitet och frekvens att de i sig skulle kunna vara en ekonomisk verksamhet om ingen annan ekonomisk verksamhet bedrivs?

text: Om svaret är ja så ingår även detta i den ekonomiska verksamheten

text: Transaktioner av annan art än de som normalt ingår i verksamheten kan bland annat vara omsättningar till anställda. Skatteverket gör bedömningen att när det är fråga om omsättningar som sker regelbundet till anställda är det fråga om ekonomisk verksamhet i sig. Även dessa omsättningar ska då ingå i den ekonomiska verksamheten. När det gäller omsättningar till anställda som inte i sig utgör en ekonomisk verksamhet anser Skatteverket att en särskild prövning ska göras av om omsättningarna ska anses ha samband med den ekonomiska verksamhet som redan bedrivs.

text: Om en arbetsgivare omsätter skattepliktiga varor eller tjänster till den anställde och dessa ingår i arbetsgivarens ekonomiska verksamhet föreligger avdragsrätt för ingående skatt på inköp som hänförs till dessa omsättningar.

text: När omsättning har skett mellan arbetsgivare och anställd och ersättningen är lägre än marknadsvärdet ska beskattningsunderlaget i stället beräknas med utgångspunkt i marknadsvärdet. Om ett företag tillhandahåller de anställda samma typ av varor eller tjänster som de även tillhandahåller externt finns det normalt jämförbara omsättningar som kan användas vid en bedömning av marknadsvärdet. Om företaget inte har någon extern försäljning av samma typ som tillhandahålls de anställda ska ersättningen normalt kunna ses som marknadsmässigt betingad när den motsvarar eller överstiger de kostnader arbetsgivaren har haft för att kunna omsätta varan eller tjänsten till den anställde.

text: Skatteverket anser att äldre svensk praxis rörande tillhandahållanden av hemdatorer till anställda (

text: RÅ 1999 ref. 37

text: RÅ 1999 not. 176

text: och

text: RÅ 2004 ref. 112

text: ) inte längre ska tillämpas med hänsyn till nyare praxis från EU-domstolen (

text: , Finanzamt Saarbrücken).

text: Detta ställningstagande ersätter ”Hemdatorer, stat och kommun” daterat den 17 augusti 1998 dnr

text: , ”Hemtjänster” daterat den 20 november 1998 dnr

text: , ”Avdragsrätt för ingående skatt på förvärv för de anställdas privata bruk - direkt eller genom personalstiftelse” daterat den 4 maj 2001 dnr

text: och ”Mervärdesskatt vid en arbetsgivares försäljning av s.k. hemdatorer” daterat den 25 mars 2002 dnr

text: . Den nya synen innebär att en arbetsgivares tillhandahållanden till anställda kommer att beskattas med en medföljande avdragsrätt i fler fall jämfört med tidigare tillämpning.

text: 2 Frågeställning

text: EU-domstolen har i

text: mål C-288/19

text: , Finanzamt Saarbrücken, gjort uttalanden som enligt Skatteverkets bedömning medför att verkets syn på när det kan vara fråga om tillhandahållanden till anställda mot ersättning i en ekonomisk verksamhet måste ses över.

text: Skatteverket redogör i detta ställningstagande för sin syn på följande frågor.

text: När kan ett tillhandahållande till en anställd anses ske mot ersättning, d.v.s. vara en omsättning?

text: När ska omsättningar till anställda anses ingå i den ekonomiska verksamheten?

text: Hur påverkas avdragsrätten när ett tillhandahållande till en anställd skett mot ersättning?

text: När ska ersättningen för tillhandahållanden till anställda omvärderas?

text: Ställningstagandet behandlar inte förmåner m.m. som arbetsgivaren ger till den anställde när dessa tillhandahålls gratis. Ställningstagandet behandlar inte heller transaktioner som rör arbetsgivares tillhandahållande av personbilar till anställda och driftskostnader för sådana personbilar eftersom detta hanteras särskilt i ML (se t.ex. 2 kap. 5 § första stycket 3, 7 kap. 4 § och 8 kap. 15-16 §§ ML). För sådana tillhandahållanden blir det ingen ändring jämfört med tidigare tillämpning.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Mervärdesskatt ska betalas till staten vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skattepliktig och görs av en beskattningsbar person i denna egenskap i den utsträckning den beskattningsbara personen inte är befriad från skatt på omsättningen (

text: 1 kap. 1 § första stycket 1 mervärdesskattelagen

text: [1994:200], ML, jämför artikel 2.1

text: a

text: och

text: c

text: i rådets direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: 3.1 Omsättning

text: Omsättning av en vara föreligger när en vara överlåts mot ersättning eller när en vara tas i anspråk genom uttag (

text: 2 kap. 1 § första stycket

text: ML, jämför artikel 14.1 i mervärdesskattedirektivet).

text: Omsättning av en tjänst föreligger när en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon eller när en tjänst tas i anspråk genom uttag (

text: 2 kap. 1 § tredje stycket

text: ML, jämför artikel 24.1 i mervärdesskattedirektivet).

text: Det måste finnas ett direkt samband mellan den tjänst som tillhandahålls och det motvärde som tas emot för att ett tillhandahållande av en tjänst ska anses ha skett. Det är fråga om ett sådant direkt samband om det mellan tjänsteleverantören och mottagaren av tjänsten föreligger ett rättsförhållande som innebär ett ömsesidigt utbyte av prestationer. Den ersättning som tillhandahållaren tar emot utgör det faktiska motvärdet för den tjänst som tillhandahålls mottagaren (

text: , San Domenico Vetraria, punkt 21).

text: Ersättningen är det subjektiva värdet, alltså det som säljaren faktiskt får i varje konkret fall, och inte ett uppskattat värde som fastställs enligt objektiva kriterier. Ersättningen måste kunna uttryckas i pengar (

text: Julius Fillibeck Söhne punkterna 13-14 och

text: Astra Zeneca UK punkterna 28-29).

text: Vid bedömning av villkoret att hyra ska betalas är det tillräckligt att konstatera att avsaknaden av sådan betalning inte kan kompenseras av den omständigheten att användandet för privat bruk av fast egendom som tillhör rörelsen, med avseende på inkomstskatt, betraktas som en kvantifierbar naturaförmån och därmed som en del av den lön som användaren avstått som motprestation för den fasta egendom som ställts till förfogande. Det har i de nationella målen varken visats att lönen för företagsledningen har minskats med ett värde som motsvarar den fasta egendom som ställts till förfogande eller att företagsledningens arbetsinsats delvis kan gälla som en motprestation (

text: och

text: , Medicom och Maison Patrice Alard, punkterna 28 och 30).

text: Ett direkt samband kan konkretiseras, i förhållande mellan en arbetsgivare och dennes anställde, genom den del av lönen i kontanter som den anställde måste avstå från som ersättning för arbetsgivarens tillhandahållande. I tolkningsfrågan har hänvisats till ett fordonslån för vilket medarbetaren inte erlägger någon betalning och inte avstår någon del av sin ersättning i kontanter. Medarbetaren har inte heller valt mellan olika förmåner som den beskattningsbara personen har erbjudit i enlighet med ett avtal mellan parterna, enligt vilket rätten att använda tjänstefordon innebär att andra förmåner måste avstås. Ett sådant tillhandahållande kvalificeras inte som ett tillhandahållande av tjänster mot ersättning (

text: , Finanzamt Saarbrücken, punkterna 30-32).

text: 3.2 Ekonomisk verksamhet

text: Med beskattningsbar person avses den som, oavsett på vilken plats, självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oberoende av dess syfte eller resultat. Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör, inbegripet gruvdrift och jordbruksverksamhet samt verksamheter inom fria och därmed likställda yrken. Utnyttjande av materiella eller immateriella tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter därav ska särskilt betraktas som ekonomisk verksamhet (

text: 4 kap. 1 §

text: ML, jämför artikel 9 i mervärdesskattedirektivet).

text: En verksamhet är i allmänhet ekonomisk när den är fortlöpande och utförs mot ersättning som utgår till den person som utfört transaktionen (

text: , Götz, punkt 18).

text: Begreppet ekonomisk verksamhet har ett omfattande tillämpningsområde och begreppet har en objektiv karaktär i den betydelsen att verksamheten ska bedömas i sig, oberoende av syfte och resultat. Med hänsyn till mervärdesskattens omfattande tillämpningsområde ska ett bolag som normalt bedriver ekonomisk verksamhet anses bedriva ekonomisk verksamhet även för den del som avser tillhandahållandet av kuponger till sina anställda mot att dessa avstår från del av sin lön i kontanter (

text: , Astra Zeneca UK, punkterna 23-24).

text: 3.3 Avdragsrätt

text: Den som är skattskyldig har rätt att göra avdrag för ingående skatt på förvärv eller import för den verksamhet som medför skattskyldighet (

text: 8 kap. 3 §

text: ML, jämför artikel 168 i mervärdesskattedirektivet).

text: En köpare måste uppträda i egenskap av beskattningsbar person när denne gör sitt inköp för att få rätt till avdrag för ingående skatt. Vidare måste inköpet vara avsett att användas i köparens ekonomiska verksamhet (

text: Lennartz punkt 8 och

text: Eon Asett Menidjument punkterna 57 och 69).

text: För att avdragsrätt ska föreligga krävs att det finns ett direkt och omedelbart samband mellan en viss ingående transaktion och en eller flera utgående transaktioner. Avdragsrätten för ingående skatt förutsätter således att kostnaderna för förvärvet är en del av kostnadskomponenterna för de utgående beskattade transaktionerna som ger rätt till avdrag. När det saknas ett direkt och omedelbart samband mellan en viss ingående transaktion och en eller flera utgående transaktioner för vilka det finns en avdragsrätt kan det ändå föreligga en avdragsrätt om kostnaderna är en del av den beskattningsbara personens allmänna omkostnader. Så är fallet när det utgör en del av de kostnadskomponenter som ingår i priset för de varor eller tjänster som denne tillhandahåller (

text: , Iberdrola, punkterna 28-29).

text: Avdrag kan nekas för ingående skatt på inköp av varor eller tjänster som är avsedda att tillhandahållas utan ersättning eller är avsedda för annan verksamhet än den ekonomiska verksamhet som den beskattningsbara personen bedriver. Detta gäller under förutsättning att de varor som betecknas som anläggningstillgångar inte ingår i rörelsens tillgångar (

text: Eon Asett Menidjument punkt 74).

text: Ett företags inköp av hemdatorer för de anställdas privata bruk mot löneavdrag har ansetts vara en del i avlöningsförmånerna och inte till någon del ett tillhandahållande mot ersättning i en yrkesmässig verksamhet. Avdrag kunde därför inte göras för den ingående skatten (

text: RÅ 1999 ref. 37

text: RÅ 1999 not. 176

text: och

text: RÅ 2004 ref. 112

text: 3.4 Omvärdering

text: Beskattningsunderlaget ska beräknas utifrån marknadsvärdet om

text: ersättningen är lägre än marknadsvärdet

text: köparen saknar avdragsrätt

text: säljaren och köparen är förbundna med varandra

text: säljaren inte kan göra sannolikt att ersättningen är marknadsmässigt betingad (7 kap. 3 a §, 3 b § och 3 d § andra stycket, jämför artikel 80 i mervärdesskattedirektivet).

text: Med marknadsvärde förstås hela det belopp som köparen, i samma försäljningsled som det där omsättningen äger rum, vid tidpunkten för omsättningen och i fri konkurrens skulle få betala till en oberoende säljare. Om ingen sådan jämförbar omsättning kan fastställas utgör marknadsvärdet,

text: när det gäller varor, av ett belopp som inte understiger inköpspriset för varorna eller för liknande varor eller, om inköpspris saknas, självkostnadspriset för varorna vid tidpunkten för transaktioner eller,

text: när det gäller tjänster, av ett belopp som inte understiger den beskattningsbara personens kostnad för att utföra tjänsten (

text: 1 kap. 9 §

text: ML, jämför artikel 72 i mervärdesskattedirektivet).

text: Syftet med reglerna är att motverka undandragande av skatt genom prissättningen av transaktioner eller att förhindra ett bortfall av mervärdesskatteintäkter för staten som en följd av att priset manipuleras vid transaktioner mellan närstående parter (

text: prop. 2007/08:25 s. 116

text: och

text: Ett företag och dess anställda ska ses som förbundna med varandra. Någon omvärdering av beskattningsunderlaget ska inte göras vid underpristransaktioner om ersättningen är marknadsmässigt betingad. I det fall en arbetsgivare lämnar sedvanliga rabatter till sina anställda får det anses vara fråga om en ersättning som är marknadsmässigt betingad (

text: prop. 2007/08:25 s. 135

text: f.).

text: Uttrycket marknadsmässigt betingad prisnedsättning avser en nedsättning av priset som kan anses affärsmässig och således till nytta för den bedrivna verksamheten (

text: HFD 2014 ref. 40

text: Beskattningsunderlaget vid tillhandahållande av subventionerade personalmåltider till de anställda vid ett restaurangföretag har ansetts vara den ersättning som de anställda betalade. Oavsett om ersättningen understeg marknadsvärdet eller inte ansågs i det aktuella fallet ersättningen för personalmåltiderna som motsvarade eller översteg företagets kostnader för tjänsterna vara marknadsmässigt betingad (

text: RÅ 2010 ref. 76

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Omsättning

text: För att det ska vara en omsättning ska det finnas ett rättsligt förhållande om utbyte av ömsesidiga prestationer. Det måste finnas ett direkt samband mellan den vara eller tjänst som tillhandahålls och den ersättning som säljaren får.

text: Även ett tillhandahållande till en anställd kan vara en omsättning. För att det ska vara en omsättning ska det dock finnas en ersättning från den anställde som har ett samband med detta tillhandahållande. En sådan ersättning kan faktureras den anställde i samband med tillhandahållandet utan att den anställdes lön påverkas.

text: Enbart det förhållandet att arbetsgivarens tillhandahållande kan ses som en skattepliktig förmån vid inkomstskattbeskattningen medför dock inte att det finns en sådan ersättning.

text: 4.2 Ekonomisk verksamhet

text: En beskattningsbar person bedriver en enda ekonomisk verksamhet som består av samtliga beskattningsbara transaktioner som denne utför. I den ekonomiska verksamheten ingår även transaktioner som inte i sig är beskattningsbara, t.ex. transaktioner utan ersättning, om transaktionen har ett samband med den ekonomiska verksamheten. Med beskattningsbara transaktioner avses här omsättningar, d.v.s. tillhandahållanden mot ersättning.

text: Om svaret är ja så ingår även detta i den ekonomiska verksamheten Om svaret är nej, gå vidare till fråga 2. 2. Har dessa omsättningar på något sätt ett sådant samband med den ekonomiska verksamheten att de ska ingå i denna?

text: Transaktioner av annan art än de som normalt ingår i verksamheten kan bland annat vara omsättningar till anställda. Vid omsättningar till anställda ska det därför inledningsvis avgöras om företagets omsättningar till anställda sker med sådan kontinuitet och frekvens att de i sig skulle kunna vara en ekonomisk verksamhet. Om så är fallet ingår även dessa omsättningar i den ekonomiska verksamheten. Som exempel kan nämnas när en arbetsgivare tillhandahåller sina anställda städtjänster fortlöpande mot ersättning.

text: När det gäller omsättningar till anställda där omfattningen inte i sig utgör en ekonomisk verksamhet anser Skatteverket att en särskild prövning ska göras av om omsättningarna ska anses ha samband med den ekonomiska verksamhet som redan bedrivs.

text: Enstaka omsättningar till anställda som avser sådana transaktioner som normalt ingår i företagets ekonomiska verksamhet, t.ex. städtjänster i ett städföretag, ska ingå i den ekonomiska verksamheten då dessa får anses ha samband med densamma.

text: Ett företag som har en anläggningstillgång som normalt används i verksamheten kan hyra ut denna tillgång till sina anställda. Även om uthyrningen till de anställda sker i sådan begränsad omfattning att uthyrningen inte i sig är ekonomisk verksamhet anser Skatteverket att sådan uthyrning ska ingå i den ekonomiska verksamheten eftersom det finns ett samband med den befintliga ekonomiska verksamheten.

text: Det förekommer att ett företag köper in tillgångar som inte ska användas i verksamheten utan dessa tillgångar ska säljas direkt till de anställda och försäljningarna sker i sådan begränsad omfattning att försäljningarna inte i sig är ekonomisk verksamhet. Skatteverket anser att dessa inte ska ingå i den ekonomiska verksamheten eftersom försäljningarna saknar samband med denna.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning är det företagen som har bevisbördan för att det finns ett tillräckligt samband mellan enstaka omsättningar till anställda och den befintliga ekonomiska verksamheten.

text: 4.3 Avdragsrätt

text: Avdragsrätt för ingående skatt får bedömas med utgångspunkt i om kostnaderna, antingen direkt eller som allmänna omkostnader, kan hänföras till en ekonomisk verksamhet som i sig är skattepliktig.

text: Avdragsrätt för ingående skatt finns därför inte om en arbetsgivare förvärvar varor eller tjänster för en anställds privata bruk. Detsamma gäller om arbetsgivarens omsättning till den anställde inte kan anses ingå i den ekonomiska verksamheten.

text: Om en arbetsgivare omsätter skattepliktiga varor eller tjänster till den anställde och dessa ingår i arbetsgivarens ekonomiska verksamhet föreligger däremot avdragsrätt för ingående skatt på inköp som hänförs till dessa omsättningar.

text: 4.4 Omvärdering

text: När omsättning har skett mellan arbetsgivare och anställd och ersättningen är lägre än marknadsvärdet ska beskattningsunderlaget i stället beräknas med utgångspunkt i marknadsvärdet. Endast när arbetsgivaren kan göra sannolikt att ersättningen är marknadsmässigt betingad kan arbetsgivaren undgå att beskattningsunderlaget beräknas utifrån marknadsvärdet.

text: Marknadsvärde är det belopp som den anställde skulle ha fått betala till en oberoende säljare inom landet vid en jämförbar omsättning. Om ingen jämförbar omsättning av varor eller tjänster finns utgörs marknadsvärdet av arbetsgivarens kostnad för att tillhandahålla varorna eller tjänsterna.

text: Om ett företag tillhandahåller de anställda samma typ av varor eller tjänster som de även tillhandahåller externt finns det normalt jämförbara omsättningar som kan användas vid en bedömning av marknadsvärdet. I det fall arbetsgivaren lämnar sedvanliga rabatter till sina anställda får det anses vara fråga om en ersättning som är marknadsmässigt betingad vilket innebär att någon omvärdering inte blir aktuell. Om ersättningen understiger vad som kan anses som sedvanlig rabatt ska omvärdering göras till marknadsvärdet.

text: 4.5 Exempel

text: 4.5.1 El-cyklar till anställda

text: Ett It-företag erbjuder sina anställda att få tillgång till el-cykel mot ett månatligt bruttolöneavdrag. Företaget leasar el-cyklarna från ett annat företag i den omfattning de anställda utnyttjar erbjudandet. Bruttolöneavdraget är 500 kr per månad och motsvarar den kostnad på 500 kr, inklusive mervärdesskatt, som företaget har för att leasa cyklarna.

text: Bruttolöneavdraget är en ersättning för rätten att utnyttja el-cykeln, d.v.s. företaget omsätter en tjänst till de anställda.

text: Även om endast en av de anställda utnyttjar erbjudandet är det ändå fråga om omsättningar med sådan kontinuitet och frekvens att de i sig är ekonomisk verksamhet. Det är fråga om ett kontinuerligt avtal som innebär att den anställde fortlöpande mot ersättning får tillgång till el-cykeln.

text: Företaget har avdragsrätt för den ingående skatten hänförligt till leasing av el-cykeln.

text: Eftersom företaget inte har någon uthyrning av el-cyklar till andra än de anställda kan ersättningen anses som marknadsmässigt betingad då den motsvarar de kostnader arbetsgivaren har haft för leasing av cyklarna. Det blir därför inte aktuellt att omvärdera beskattningsunderlaget. Beräkning av beskattningsunderlaget utgår därför från ersättning för tjänsten, d.v.s. från bruttolöneavdraget.

text: 4.5.2 Parkeringsplatser till anställda

text: En arbetsgivare, ett it-företag, hyr parkeringsplatser som används för parkering av anställdas privata bilar. Arbetsgivaren betalar 2 000 kr, inklusive mervärdesskatt, i månadshyra per parkeringsplats till ett parkeringsbolag. Arbetsgivaren gör nettolöneavdrag med 1 500 kr per månad för de anställda som har tecknat sig för att utnyttja platserna.

text: Nettolöneavdraget är en ersättning för upplåtelsen av parkeringsplatsen, d.v.s. företaget omsätter en tjänst till de anställda.

text: Omsättningarna sker med sådan kontinuitet och frekvens att de i sig skulle kunna vara en ekonomisk verksamhet. Arbetsgivaren ska därför redovisa utgående skatt för tillhandahållandet av parkeringsplatser till anställda. I gengäld har arbetsgivaren avdragsrätt för ingående skatt på hyran av parkeringsplatserna från parkeringsbolaget.

text: Arbetsgivaren hyr och vidareuthyr parkeringsplatserna utan tillägg av några tjänster. En jämförlig omsättning i omsättningsledet mellan arbetsgivaren och den anställde bör därför vara det belopp som företaget betalat vid sitt inköp, dvs eftersom det är det belopp den anställde normalt hade fått betala vid ett köp av en oberoende säljare. Vid beräkningen av marknadsvärdet får nettolöneavdraget anses inkludera mervärdesskatt. Nettolöneavdraget uppgår till 1 500 kr/månad vilket innebär att ersättningen understiger marknadsvärdet 2 000 kr. Det kan inte heller vara marknadsmässigt betingat att ta ut ett pris som understiger inköpspriset när tjänsten direkt konsumeras av den anställde. Grund för omvärdering föreligger därför. Arbetsgivaren ska därför redovisa utgående skatt med 20 procent av marknadsvärdet 2000 kr per parkeringsplats. Sammantaget uppgår således utgående och ingående skatt till samma belopp.

text: 4.5.3 Inte ekonomisk verksamhet

text: Ett företag bedriver en ekonomisk verksamhet i form av en livsmedelsbutik. Företaget köper vid ett tillfälle in en städtjänst för 2000 kr (inklusive moms) till en anställd delägares privata hem. Den anställde betalar 1000 kr som ett nettolöneavdrag för städningen.

text: Eftersom omsättningen av städtjänsten sker vid ett enda tillfälle är det inte frågan om omsättningar med sådan kontinuitet och frekvens att det i sig är en ekonomisk verksamhet.

text: En särskild prövning ska göras av om omsättningen ska anses ha samband med den ekonomiska verksamhet som redan bedrivs. Det är företaget som har bevisbördan att visa att det finns ett tillräckligt samband mellan den enstaka omsättningen till den anställde och den befintliga ekonomiska verksamheten. I normalfallet finns det inte något sådant samband mellan livsmedelsförsäljning och städtjänster. Det innebär i så fall att företaget inte har någon rätt till avdrag för den ingående skatten på köpet av städtjänsten.

text: 4.6 Detta ställningstagande ersätter tidigare ställningstagande

text: RÅ 1999 ref. 37

text: RÅ 1999 not. 176

text: och

text: RÅ 2004 ref. 112

text: , Finanzamt Saarbrücken).


doctype: stallningstagande

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1781547

publisher: Skatteverket

org: skv

text: Nytt: 2026-04-01

type: stycke

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas, se Skatteverkets ställningstagande 2026-04-01, dnr

text: Nytt: 2024-12-11

text: Med anledning av avgöranden från Högsta förvaltningsdomstolen pågår en översyn av detta ställningstagande. Se Skatteverkets rättsfallskommentarer

text: HFD 2024 ref. 39

text: – En stiftelse kan främja allmännyttiga ändamål genom att lämna bidrag till enskilda näringsidkare och

text: HFD 2024 not. 53

text: – Främjande av allmännyttigt ändamål genom bidrag till aktiebolag.

text: 1 Sammanfattning

type: rubrik

text: En stiftelse, ideell förening eller registrerat trossamfund kan främja ett allmännyttigt ändamål genom att lämna bidrag till ett aktiebolag. En förutsättning är att bolaget har ett allmännyttigt ändamål och bedriver allmännyttig verksamhet. Om bolaget även bedriver annan verksamhet får denna uppgå till högst 10 procent av den totala verksamheten. Bedömningen kan normalt avse en treårsperiod. Syftet med bolagets verksamhet får inte vara att bereda vinst åt ägarna genom utdelning eller vid en likvidation.

text: 2 Frågeställning

text: En stiftelse, ideell förening eller registrerat trossamfund kan främja allmännyttiga ändamål genom att lämna bidrag till annan allmännyttig organisation. Högsta förvaltningsdomstolen har slagit fast att främjande kan ske även när bidrag lämnas till aktiebolag. Fråga är om vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett sådant bidrag ska anses främja ett allmännyttigt ändamål.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Inskränkt skattskyldighet – främjande av allmännyttigt ändamål

text: En stiftelse, ideell förening eller registrerat trossamfund som uppfyller vissa krav blir inskränkt skattskyldig (

text: 7 kap. 3 § inkomstskattelagen

text: [1999:1229], IL). Ändamålskravet och verksamhetskravet hör till dessa krav.

text: Ändamålskravet innebär att stiftelsen, den ideella föreningen eller det registrerade trossamfundet ska ha ett eller flera allmännyttiga ändamål (

text: 7 kap. 4 §

text: IL).

text: Stiftelsen, den ideella föreningen eller det registrerade trossamfundet ska också i sin verksamhet uteslutande eller så gott som uteslutande främja ett eller flera allmännyttiga ändamål (

text: 7 kap 5 §

text: IL).

text: Främjande av allmännyttigt ändamål kan ske direkt genom egen verksamhet eller indirekt genom att lämna bidrag till annan allmännyttig organisation. Praxis visar att främjande genom egen verksamhet inte kan ske i form av näringsverksamhet som bedrivs kommersiellt i vinstsyfte på en konkurrensutsatt marknad (se t.ex.

text: RÅ 1998 ref. 10

text: och

text: RÅ 2000 ref. 14

text: Vid ett indirekt främjande krävs att bidragsgivaren gör en prövning av mottagande organisation innan bidraget lämnas. Prövningen bör omfatta kontroll av vilken verksamhet som den mottagande organisationen faktiskt bedriver samt kontroll av ändamålet med mottagarens verksamhet, dvs. att mottagaren uppfyller ändamålskravet (

text: prop. 2013/14:1 s. 289

text: f.).

text: Allmänna undervisningsverk, sjukvårdsinrättningar och barmhärtighetsinrättningar är inskränkt skattskyldiga enligt 7 kap. 15 och 16 §§ IL. Även aktiebolag kan omfattas av dessa bestämmelser förutsatt att verksamheten inte bedrivs i vinstsyfte (jfr

text: RÅ 2004 ref. 77

text: RÅ 2008 ref. 74

text: och

text: HFD 2021 not. 34

text: Aktiebolagslagen

text: Om ett aktiebolag inte har till syfte att bereda vinst åt ägarna ska detta anges i bolagsordningen. Det ska då också anges hur bolagets vinster och tillgångar ska fördelas vid en likvidation (

text: 3 kap. 3 § aktiebolagslagen

text: 3.3 Bidrag till aktiebolag

text: Högsta förvaltningsdomstolen har i ett avgörande slagit fast att ett indirekt främjande av allmännyttiga ändamål genom att lämna bidrag till aktiebolag är möjligt (

text: HFD 2019 ref. 59

text: Domstolen konstaterade att det inte finns något krav på att mottagaren av bidraget själv ska vara inskränkt skattskyldig och inga begränsningar i övrigt vad gäller i vilken form mottagaren ska bedriva sin verksamhet. Den omständigheten att verksamheten bedrivs i aktiebolagsform utesluter inte att ett bidrag till bolaget kan anses främja ett allmännyttigt ändamål.

text: I det aktuella fallet lämnade en stiftelse bidrag till ett aktiebolag som bedrev utbildnings- och forskningsverksamhet. Verksamhetens syfte var enligt bolagsordningen inte att bereda vinst åt ägaren. All vinst skulle användas för att främja verksamheten i den mån den inte reserverades. Högsta förvaltningsdomstolen fann att det därmed stod klart att bolaget i sin verksamhet främjade allmännyttiga ändamål.

text: Bolaget bedrev även uppdragsutbildning och uppdragsforskning som inte främjade något allmännyttigt ändamål. Intäkterna av den verksamheten hade dock under en femårsperiod inte överstigit 4 procent av bolagets totala intäkter.

text: Stiftelsen bidrag till aktiebolaget ansågs därför främja ett allmännyttigt ändamål.

text: 4 Bedömning

text: Bidrag som stiftelse, ideell förening eller registrerat trossamfund lämnar till aktiebolag kan främja allmännyttiga ändamål under förutsättning att bolaget i sin verksamhet främjar allmännyttiga ändamål av de slag som anges i

text: 7 kap. 4 §

text: IL. Detta ska framgå av såväl bolagsordning som faktiskt bedriven verksamhet.

text: Högsta förvaltningsdomstolen har inte uttalat något som tyder på att bolaget måste bedriva verksamhet av de slag som kan medföra att ett aktiebolag blir inskränkt skattskyldigt i egenskap av t.ex. allmänt undervisningsverk eller att det ska ägas av en inskränkt skattskyldig juridisk person. Enligt Skatteverkets uppfattning kan det därför inte ställas sådana krav på det bolag som får bidraget. Ett bolag vars verksamhet bedrivs helt kommersiellt med ett uttalat vinstsyfte kan dock inte anses främja ett allmännyttigt ändamål.

text: Avgörandet visar att verksamheten i bolaget inte får syfta till att bereda vinst åt ägarna. Enligt

text: aktiebolagslagen

text: ska detta anges i bolagsordningen. Högsta förvaltningsdomstolen pekar i domskälen även på att vinst i det aktuella bolaget skulle användas för att främja verksamheten. Skatteverket anser att det innebär att om vinst uppkommer ska den inte komma ägarna till del genom utdelning. En eventuell vinst ska inte heller komma ägarna till del vid en likvidation vilket ska framgå av bolagsordningen.

text: Om bolaget även bedriver verksamhet som inte främjar något allmännyttigt ändamål får detta ske endast i begränsad omfattning. Högsta förvaltningsdomstolen godtog att sådan verksamhet årligen uppgick till ca 4 procent sett över en flerårsperiod. Skatteverket anser därför att den icke allmännyttiga verksamheten får utgöra bara en ringa del av bolagets totala verksamhet, med detta avses högst 5-10 procent. Bolaget ska således till minst 90 procent bedriva allmännyttig verksamhet. Bedömningen kan normalt göras utifrån intäkternas storlek enligt bolaget årsredovisningar för de senaste tre åren när bidrag lämnas. Intäkterna av den allmännyttiga verksamheten ska då sammantaget utgöra minst 90 procent.

text: Ett bidrag anses således främja ett allmännyttigt ändamål när det lämnas till ett aktiebolag som enligt ovan har ett allmännyttigt ändamål och verksamhet, vars bolagsordning anger att syftet inte är att bereda vinst åt ägarna och dessa inte har erhållit utdelning samt inte heller kommer att få del av vinst vid en likvidation.

type: stallningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1782718

status: gällande

title: Hur ska utgifter för uppförande av en padelbana utan tak hanteras skattemässigt i inkomstslaget näringsverksamhet

text: 1 Sammanfattning

text: En padelbana, utan någon form av tak, vilken uppförs på mark utomhus och är avsedd att användas i fastighetsägarens näringsverksamhet utgör enligt Skatteverket inte en byggnad. Utgifter för att anlägga själva banan i form av utgifter för t.ex. markberedning, bärlager, asfaltsbeläggning, betonggjutning och konstgräsmatta hänförs till markanläggning. Utgifterna behandlas i enlighet med bestämmelserna i

text: 20 kap.

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL. Motsvarande gäller utgifter för anläggning av gångvägar, planteringar och gräsmattor.

text: Banans fast förankrade väggsektioner i form av bur med glas- och gallerväggar, stolpar för nät, omgärdande stängsel, fast förankrade belysningsarmaturer, samt fundament till dessa anordningar ska behandlas som inventarier. Bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL tillämpas för sådana utgifter.

text: En nyttjanderättshavares utgifter för en motsvarande padelbana vilken uppförs utan tak på arrenderad mark utomhus och där äganderätten till vad som utförs omedelbart tillfaller fastighetsägaren ska behandlas i enlighet med bestämmelserna i 19 kap. 26-28 §§ IL. Exempel på sådana utgifter är markberedning, bärlager, asfaltsbeläggning, betonggjutning, fundament, gångvägar, planteringar och gräsmattor.

text: Om nyttjanderättshavaren civilrättsligt har kvar äganderätten till del av vad som utförs på arrenderad mark, t.ex. gällande de olika väggsektionerna i form av bur med glas- och gallerväggar, stolpar för nät, belysningsarmaturer och konstgräsmatta, som kan monteras ned, så är det fråga om inventarier. Bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL tillämpas för sådana utgifter.

text: 2 Frågeställning

text: Fråga har uppkommit hur utgifter för uppförande av en padelbana utomhus, utan tak, ska behandlas skattemässigt i inkomstslaget näringsverksamhet i olika situationer.

text: Banan grundläggs genom olika slag av markarbeten. Grundläggningen kan bestå av olika slag av bärlager samt en betongsarg som omgärdar dränerande asfalt. Ovanpå detta anläggs själva padelbanan som består av glas- och gallerväggar, fast förankrade stolpar för nät och belysningsarmaturer. På asfalten monteras en konstgräsmatta för stadigvarande användning. I samband med arbetena anläggs gångvägar, planteringar och gräsmattor. Vidare uppförs stängsel som omgärdar anläggningen.

text: Frågeställningen avser hur utgifterna ska behandlas skattemässigt om;

text: en fastighetsägare uppför anläggningen på egen mark,

text: en nyttjanderättshavare uppför anläggningen på arrenderad mark i den situationen att äganderätten till vad som utförs omedelbart tillfaller fastighetsägaren, eller om

text: nyttjanderättshavaren har kvar äganderätten till buren av glas- och gallerväggar, stolpar för nät, belysningsarmaturer och konstgräsmattan, medan övriga åtgärder omedelbart tillfaller fastighetsägaren.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagstiftning

text: I

text: 18 kap.

text: IL finns bestämmelser som gäller för maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk. Att byggnads- och markinventarier behandlas som inventarier framgår av 19 kap. 19 § och 20 kap. 15 § (

text: 18 kap. 1 § första stycket

text: IL).

text: I 19 kap. 26–29 §§ finns bestämmelser om nyttjanderättshavares anskaffning av markanläggningar (

text: 20 kap. 9 §

text: IL).

text: Om en nyttjanderättshavare har utgifter för ny-, till- eller ombyggnad eller annan liknande förbättring av en fastighet som han innehar med nyttjanderätt och fastighetsägaren omedelbart blir ägare till vad som utförs, ska nyttjanderättshavaren dra av dessa utgifter genom årliga värdeminskningsavdrag. Avdraget ska beräknas enligt avskrivningsplan till högst fem procent per år. För täckdiken får dock avdraget beräknas till högst tio procent per år. Är byggnaden eller markanläggningen avsedd att användas bara ett fåtal år, får hela utgiften dras av omedelbart (

text: 19 kap. 26 §

text: IL).

text: Om en nyttjanderättshavare har utgifter för att anskaffa byggnadsinventarier, markinventarier eller andra inventarier som han innehar med nyttjanderätt och fastighetsägaren omedelbart blir ägare till vad som anskaffas, ska nyttjanderättshavaren dra av dessa utgifter enligt bestämmelserna i 18 kap. (

text: 19 kap. 27 §

text: IL).

text: Om en nyttjanderättshavare får ersättning av fastighetsägaren för förbättringar eller anskaffningar som avses i 26 eller 27 §, ska ersättningen tas upp hos nyttjanderättshavaren. Denne ska samtidigt dra av den del av anskaffningsvärdet som inte har dragits av tidigare, dock inte med högre belopp än ersättningen.

text: En nyttjanderättshavare ska det beskattningsår då nyttjanderätten upphör dra av den del av anskaffningsvärdet som inte har dragits av tidigare (

text: 19 kap. 28 §

text: IL).

text: Med markanläggningar avses anordningar eller anläggningar som inte är byggnader eller inventarier och som är avsedda att användas i fastighetsägarens näringsverksamhet, t.ex. vägar, kanaler, hamninlopp, parkeringsplatser, fotbollsplaner och planteringar. Brunnar, källare och tunnlar räknas som markanläggningar till den del de inte räknas som byggnad. Som markanläggningar räknas också sådana arbeten som behövs för att marken ska göras plan eller fast (

text: 20 kap. 2 §

text: IL).

text: I 20 kap. 4-8 §§ IL finns bestämmelser om avdrag för anskaffning av en markanläggning.

text: I anskaffningsvärdet för en markanläggning ska inte utgifter för markinventarier räknas in. Vad som menas med markinventarier framgår av 15 och 16 §§ (

text: 20 kap. 10 §

text: IL).

text: Anskaffningsvärdet för en markanläggning är den skattskyldiges utgifter för att anskaffa eller förbättra anläggningen (

text: 20 kap. 11 § första stycket

text: IL).

text: Som markinventarier räknas en markanläggning eller del av markanläggning som är avsedd att tillsammans med inventarier användas i den näringsverksamhet som bedrivs på fastigheten. Som markinventarier räknas också ledningar samt stängsel och liknande avspärrningsanordningar. För markinventarier gäller vad som sägs om inventarier (

text: 20 kap. 15 §

text: IL).

text: I

text: 20 kap. 16 §

text: IL finns bestämmelser om hur utgifter för ledningar ska klassificeras.

text: 3.2 Förarbetsuttalanden och praxis m.m.

text: I förarbetena (

text: prop. 1969:100 s. 118

text: f.) berörs förbättrade avskrivningsmöjligheter för markanläggningar och markarbeten. Det anläggningsbegrepp det här är fråga om är mycket vidsträckt och omfattar alla slags anordningar och konstruktioner i och på marken. Av dessa har utredningen utskilt en viss grupp, beträffande vilken det är alldeles påtagligt att de är underkastade större värdeminskning än övriga anordningar. Detta gäller framför allt om sådana inventarie- eller byggnadsliknande konstruktioner, vilka inte har till primärt syfte att åstadkomma en förändring av själva markytan och vilka därför inte heller kan anses som markförbättrande i egentlig mening. Exempel på anläggningar av detta slag är ledningar för vatten, avlopp, gas, elektrisk ström m.m., stängsel och andra avspärrningsanordningar, transportanordningar, såsom järnvägsspår och traversbanor, cisterner m.m. I fråga om anläggningar vilkas värde ingår i det markvärde som fastställs vid fastighetstaxeringen, trots att de regelmässigt tillverkats av särskilt material, har utredningen föreslagit att de alltefter sin faktiska och funktionella samhörighet med byggnader eller inventarier i avskrivningshänseende skall behandlas på samma sätt som byggnader respektive inventarier.

text: Till inventariegruppen räknas, sådana anordningar som är avsedda att nyttjas tillsammans med vissa maskiner eller andra inventarier i rörelse eller som är nödvändiga för den bedrivna verksamheten, till exempel ledningar för vatten, avlopp, elektrisk ström, gas. Till inventariegruppen hänförs vidare exempelvis fundament, industrispår och traversbanor och liknande anordningar för interna transporter. Till inventariekategorin hänförs också stängsel och andra avspärrningsanordningar såsom grindar, bommar och räcken vilka normalt har en sådan konstruktion och allmän karaktär att de från varaktighetssynpunkt kan jämställas med inventarier (

text: prop. 1969:100 s. 119

text: I praxis har t.ex. en spannmålsplatta inte ansetts ha ett sådant funktionellt samband med de inventarier som nyttjades i näringsverksamheten (på spannmålsplattan fanns en särskild anordning för provtagning och en våg, men även lastmaskiner och lastbilar användes på plattan) att den kunde anses utgöra ett markinventarium. Spannmålsplattan bedömdes i stället med avseende på såväl konstruktion som funktion jämförbar med vissa markanläggningar, främst körplaner och upplagsplatser (

text: RÅ 1987 ref. 85

text: ). Högsta förvaltningsdomstolen har gjort motsvarande bedömning ifråga om landningsbanor (

text: HFD 2012 not. 6

text: I den upphävda

text: kommunalskattelagen (1928:370)

text: , KL, finns en mer omfattande exemplifiering av vad som räknas som markanläggning än i

text: 20 kap. 2 §

text: IL. I KL anges även bl.a. att till markanläggning hänförs sådant markarbete som behövs för att marken ska göras plan eller fast, såsom röjning, schaktning, uppförande av stödmurar och torrläggning av marken. Till markanläggningar hänförs också tillfarter, körplaner och tennisbanor eller därmed jämförliga anläggningar för personal. Vad gäller markinventarier exemplifieras det med bl.a. fundament (

text: 23 §

text: anv. p. 7 KL vid 2000 års taxering).

text: 4 Bedömning

text: Anläggning på egen mark

text: I

text: 20 kap. 2 §

text: IL anges vad som räknas som markanläggningar. I bestämmelsen exemplifieras det bl.a. med fotbollsplaner. I förarbetena (

text: prop. 1969:100 s. 36

text: ) och i den upphävda

text: kommunalskattelagen (1928:370)

text: , KL, finns en utförligare exemplifierande uppräkning av vad som räknas som markanläggningar (se

text: 23 §

text: anv. p. 7 KL vid 2000 års taxering). Där anges även bl.a. tennisbanor, en exemplifiering som senare kom att tas bort. De justeringar som lagstiftningen genomgick vid tillkomsten av IL, som till stora delar bestod av att utmönstra exemplifieringar i lagtexten, var inte avsedda att utgöra några ändringar i gällande rätt (

text: prop. 1999/2000:2

text: del 2, s. 267 och 273). Anläggningar på mark utomhus, såsom exempelvis fotbollsplaner och tennisbanor som är avsedda att användas i fastighetsägarens näringsverksamhet utgör inte byggnader eller inventarier, utan markanläggningar. Enligt Skatteverket gäller motsvarande för en padelbana utomhus som saknar tak.

text: Den omständigheten att banan förutsätter montering av t.ex. nät, glas- och gallerväggar bör inte inverka på bedömningen att padelbanan utgör en markanläggning (jfr t.ex.

text: RÅ 1987 ref. 85

text: och

text: HFD 2012 not. 6

text: Detta medför att utgifter för att anlägga själva banan såsom utgifter för markberedning, bärlager, betonggjutning och asfaltsbeläggning behandlas inom ramen för bestämmelserna i 20 kap. 2-8 §§ IL. Motsvarande gäller för utgifter för att anlägga gångvägar, planteringar och gräsmattor. Eftersom en konstgräsmatta monteras på underliggande platta för stadigvarande användning på så sätt att den kommer att utgöra en integrerad del av själva markanläggningen, gäller samma bedömning för konstgräsmattan.

text: Utgifter för banans fast förankrade väggsektioner i form av bur med glas- och gallerväggar, stolpar för nät, fast förankrade belysningsarmaturer, omgärdande stängsel, samt fundament till dessa anordningar ska behandlas som inventarier (se 20 kap. 15-16 §§ IL och

text: 18 kap.

text: IL, samt jfr

text: prop. 1969:100 s. 118

text: f.).

text: Anläggning på annans mark med nyttjanderätt

text: För en padelbana som uppförs utomhus, utan tak, på arrenderad mark så behandlas en nyttjanderättshavares utgifter i enlighet med bestämmelserna i

text: 19 kap. 26 §

text: IL gällande markanläggning och

text: 19 kap. 27 §

text: IL gällande markinventarier eller andra inventarier. I

text: 19 kap. 28 §

text: IL behandlas den situationen att nyttjanderättshavare får ersättning av fastighetsägaren för förbättringar eller anskaffningar som avses i 26 eller 27 §. Som förutsättning för detta gäller att äganderätten till vad som utförs omedelbart tillfaller fastighetsägaren enligt bestämmelserna i 2 kap. Jordabalk (

text: Detta medför att utgifter för att anlägga själva banan, inräknat montering av konstgräsmatta, gångvägar, planteringar, gräsmattor och liknande arbeten behandlas inom ramen för bestämmelsen i

text: 19 kap. 26 §

text: IL. Utgifter för fast förankrade väggsektioner i form av bur med glas- och gallerväggar, stolpar för nät, fast förankrade belysningsarmaturer, omgärdande stängsel och fundament till dessa anordningar som övergår direkt till fastighetsägaren ska behandlas som inventarier inom ramen för

text: 19 kap. 27 §

text: IL.

text: Om nyttjanderättshavaren civilrättsligt har kvar äganderätten till del av vad som utförts på arrenderad mark, t.ex. gällande de olika väggsektionerna i form av bur med glas- och gallerväggar, stolpar för nät, belysningsarmaturer och konstgräsmatta, som kan monteras ned, så utgör dessa inventarier. Bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL är tillämpliga för sådana utgifter för inventarier. Sådana delar som omedelbart tillfaller fastighetsägaren i samband med utförandet såsom markberedning, asfaltsbeläggning, betonggjutning, fundament, gångvägar, planteringar och gräsmattor ska behandlas enligt 19 kap. 26-28 §§ IL.


text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/98/EG av den 19 november 2008

text: om avfall och om upphävande av vissa direktiv.

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1784677

title: Avfallsförbränningsskatt – när har ett ämne eller föremål upphört att vara avfall?

text: 1 Sammanfattning

text: Vissa ämnen eller föremål kan omfattas av EU-förordningar där det fastställs kriterier för när ett visst avfall upphör att vara avfall (end of waste-kriterier). När ett ämne eller föremål omfattas av en sådan förordning anser Skatteverket att de kriterier som fastställs i den aktuella förordningen ska vara uppfyllda för att ämnet eller föremålet ska ha upphört att vara avfall enligt

text: 14 § första stycket 2 lagen (2019:1274)

text: om skatt på avfall som förbränns (LSAF).

text: När ett ämne eller föremål inte omfattas av någon sådan förordning anser Skatteverket att de villkor som anges i

text: 15 kap. 9 a § miljöbalken

text: (MB) ska vara uppfyllda för att ämnet eller föremålet ska ha upphört att vara avfall enligt 14 § första stycket 2 LSAF. Enligt

text: 15 kap. 9 a §

text: MB upphör avfall som har genomgått ett återvinningsförfarande att vara avfall om

text: 1.ämnet eller föremålet ska användas för ett visst ändamål,

text: 2.det finns en marknad för eller efterfrågan på sådana ämnen eller föremål,

text: 3.ämnet eller föremålet uppfyller tillämpliga krav i lag och annan författning, och

text: 4.användningen av ämnet eller föremålet inte leder till allmänt negativa följder för människors hälsa eller miljön.

text: 2 Frågeställning

text: Den som är skattskyldig enligt LSAF får enligt 14 § första stycket LSAF göra avdrag för skatt på avfall som förs ut från en anläggning och på ämne eller föremål som har upphört att vara avfall och som förs ut från en anläggning. Frågan gäller när ett ämne eller föremål har upphört att vara avfall enligt 14 § första stycket 2 LSAF.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Lagen om skatt på avfall som förbränns

text: Skatt ska betalas för avfall som förs in till en avfallsförbränningsanläggning eller en samförbränningsanläggning. Med avfall avses detsamma som i

text: 15 kap. 1 § miljöbalken

text: (1 § lagen [2019:1274] om skatt på avfall som förbränns [LSAF]).

text: Den som är skattskyldig får göra avdrag för skatt på avfall som förs ut från anläggningen och på ämne eller föremål som har upphört att vara avfall och som förs ut från anläggningen (14 § första stycket LSAF).

text: LSAF trädde i kraft den 1 april 2020.

text: Miljörätt

text: När LSAF trädde i kraft den 1 april 2020 fanns en bestämmelse i

text: 15 kap. 1 § tredje stycket miljöbalken

text: (MB) om att ett ämne eller föremål upphör att vara avfall om det återvunnits och uppfyller krav i fråga om fortsatt användning enligt föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndiganden i 15 kap. 39–40 §§ MB. Bestämmelsen motsvarade en äldre lydelse av artikel 6 i avfallsdirektivet 1 och har beskrivits som en hjälpregel för att fastställa när avfall i vissa specifika fall upphör att vara avfall. När bestämmelsen infördes bedömdes artikel 6 i avfallsdirektivet vara en del av det direktivets definition av avfall (jfr

text: prop. 2015/16:166 s. 43

text: f.).

text: Den 1 augusti 2020 infördes följande reglering av när avfall upphör att vara avfall i en egen paragraf,

text: 15 kap. 9 a §

text: MB:

text: Avfall som har genomgått ett återvinningsförfarande upphör att vara avfall om

text: Bestämmelsen i

text: 15 kap. 9 a §

text: MB genomför artikel 6.1 i avfallsdirektivet (jfr

text: prop. 2019/20:156 s. 94

text: ). Artikeln har ändrats så att villkoren, som även tidigare fanns i direktivet, ska beaktas vid all bedömning av om avfall har upphört att vara avfall och inte bara vid utarbetandet av kriterier för när visst avfall upphör att vara avfall. Även innan bestämmelsen i

text: 15 kap. 9 a §

text: MB infördes har dock villkoren kunnat ge vägledning vid bedömningen av när avfall upphör att vara avfall (jfr

text: a. prop. s. 33

text: f.).

text: Kommissionen får enligt artikel 6.2 fastställa kriterier för när vissa kategorier av avfall upp-hör att vara avfall. Sådana kriterier fastställs i så fall i särskilda genomförandeförordningar som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Om inga kriterier har fastställts på unionsnivå får medlemsstaterna fastställa kriterier på nationell nivå (jfr artikel 6.3 avfallsdirektivet). Om inga sådana kriterier fastställts får medlemsstaterna besluta i det enskilda fallet att ett visst avfall har upphört att vara avfall (jfr artikel 6.4 avfallsdirektivet). På unionsnivå har tre olika genomförandeförordningar tagits fram med end of waste-kriterier för metallskrot, krossglas och kopparskrot (jfr 1 kap. 16 § avfallsförordningen [2020:614]).

text: 4 Bedömning

text: Det framgår inte av förarbetena till LSAF vad som avses med uttrycket att ett ämne eller föremål har upphört att vara avfall men motsvarande uttryck förekommer inom miljörätten. Genom bestämmelsen i 1 § andra stycket LSAF har begreppet avfall samma betydelse i LSAF som i

text: 15 kap. 1 §

text: MB. Inom miljörätten är regleringen av när avfall upphör att vara avfall nära kopplad till definitionen av avfall. Skatteverket anser mot den bakgrunden att bedömningen av om ett ämne eller föremål har upphört att vara avfall enligt LSAF bör utgå ifrån den miljörättsliga regleringen av när avfall upphör att vara avfall.

text: Bestämmelser om när avfall upphör att vara avfall finns i artikel 6 i avfallsdirektivet. Den del av artikeln som anger villkoren för när avfall upphört att vara avfall har genomförts i svensk rätt genom bestämmelsen i

text: 15 kap. 9 a §

text: MB. Enligt artikeln kan också närmare kriterier för när vissa kategorier av avfall upphör att vara avfall fastställas av kommissionen eller i vissa fall av medlemsstaterna.

text: Skatteverket anser att den innebörd som uttrycket att avfall upphör att vara avfall har i EU-förordningar där det fastställs kriterier för när visst avfall upphör att vara avfall (”end of waste-kriterier”) eller i

text: 15 kap. 9 a §

text: MB ska ligga till grund för bedömningen av om ett ämne eller föremål har upphört att vara avfall enligt 14 § första stycket 2 LSAF.

text: När ett ämne eller föremål omfattas av en EU-förordning där det fastställs end of waste-kriterier för visst avfall, anser Skatteverket att de kriterier som fastställs i den aktuella förordningen ska vara uppfyllda för att ämnet eller föremålet ska ha upphört att vara avfall enligt 14 § första stycket 2 LSAF.

text: 15 kap. 9 a §

text: MB ska vara uppfyllda för att ämnet eller föremålet ska ha upphört att vara avfall enligt 14 § första stycket 2 LSAF. Enligt

text: 15 kap. 9 a §


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-178835-2025

title: Staten och bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet vid inköp av byggtjänster, mervärdesskatt

text: 1 Sammanfattning

text: Staten är en enda juridisk person och utgör ett enda skattesubjekt. Enligt Skatteverkets uppfattning bedriver staten ekonomisk verksamhet i någon omfattning och är därför en beskattningsbar person. Staten är också en beskattningsbar person som inte bara tillfälligt i sin ekonomiska verksamhet tillhandahåller sådana byggtjänster som omfattas av bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet. Omvänd betalningsskyldighet gäller därför när staten köper en sådan byggtjänst. Detta gäller oavsett om inköpet görs till statens ekonomiska verksamhet eller till den icke-ekonomiska verksamheten.

text: Detta ställningstagande ersätter ställningstagandet ”Staten och bestämmelserna om omvänd skattskyldighet för inköp av byggtjänster; mervärdesskatt” daterat den 25 oktober 2021, dnr

text: . Ställningstagandet har omarbetats utifrån ML som trädde i kraft den 1 juli 2023. Ställningstagandet innebär ingen ändrad syn.

text: 2 Frågeställning

text: Bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet inom byggsektorn innebär att vissa köpare blir skyldiga att redovisa utgående skatt vid inköp av särskilt uppräknade tjänster (i ställningstagandet kallade byggtjänster). I dessa fall, då köparen är betalningsskyldig, ska säljaren inte fakturera och redovisa någon utgående skatt på sitt tillhandahållande.

text: När en säljare ska fakturera för byggtjänster måste säljaren avgöra om köparen är en sådan beskattningsbar person som medför att bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas.

text: I detta ställningstagande ger Skatteverket sin syn på följande fråga.

text: Vad gäller avseende omvänd betalningsskyldighet om staten köper in byggtjänster?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Med beskattningsbar person avses den som självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oavsett på vilken plats det sker och oberoende av dess syfte eller resultat. Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör, inbegripet gruvdrift och jordbruksverksamhet samt verksamheter inom fria och därmed likställda yrken. Utnyttjande av materiella och immateriella tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter ska särskilt betraktas som ekonomisk verksamhet (

text: 4 kap. 2 § mervärdesskattelagen

text: [2023:200], ML och artikel

text: och

text: i rådets direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: Verksamhet som bedrivs av staten är inte ekonomisk verksamhet om den ingår som ett led i myndighetsutövning eller avser bevis, protokoll eller motsvarande vid myndighetsutövningen. Detta gäller dock inte om det skulle leda till betydande snedvridning av konkurrensen (4 kap. 4 och 5 §§ ML och artikel 13 i mervärdesskattedirektivet).

text: Med staten avses inte de statliga affärsverken (

text: 2 kap. 19 §

text: ML).

text: Den som förvärvar en tjänst som avses i

text: 16 kap. 13 § andra stycket

text: ML är skyldig att betala mervärdesskatt (betalningsskyldig) om denne är

text: en beskattningsbar person som i sin ekonomiska verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller sådana tjänster, eller

text: en annan beskattningsbar person som tillhandahåller en beskattningsbar person som avses i 1 sådana tjänster (

text: 16 kap. 13 § första stycket

text: ML och artikel 199.1 i mervärdesskattedirektivet).

text: De i paragrafens andra stycke angivna tjänster är

text: 1. sådana tjänster avseende fastighet som kan hänföras till mark- och grundarbeten, bygg- och anläggningsarbeten, bygginstallationer, slutbehandling av byggnader eller uthyrning av bygg- och anläggningsmaskiner med förare

text: 2. byggstädning

text: 3. tillhandahållande av personal för sådana aktiviteter som avses i 1 och 2 (

text: 16 kap. 13 § andra stycket

text: 4 Bedömning

text: Staten är en enda juridisk person och utgör som sådan ett enda skattesubjekt. Statliga myndigheter ingår i den juridiska personen staten. Statliga bolag och statliga affärsverk är dock särskilda skattesubjekt och utgör inte en del av staten.

text: Den som i någon utsträckning bedriver en självständig ekonomisk verksamhet är en beskattningsbar person. Enligt Skatteverkets bedömning bedriver staten ekonomisk verksamhet i någon omfattning. Staten får därmed anses vara en beskattningsbar person.

text: För att bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet vid inköp av byggtjänster ska bli tillämpliga krävs det också att köparen i en ekonomisk verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. Bedömningen om omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas vid försäljning till staten ska därför göras utifrån om staten är en sådan beskattningsbar person som inte bara tillfälligt i sin ekonomiska verksamhet tillhandahåller byggtjänster.

text: Det finns inte något krav på att verksamheten i huvudsak måste vara byggverksamhet för att omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas. Omvänd betalningsskyldighet gäller även om en beskattningsbar person tillhandahåller byggtjänster i en sidoverksamhet. Även om det endast är en eller några statliga myndigheter som inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster medför dessa tillhandahållanden att staten som sådan är en förvärvare som omfattas av bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning är t.ex. Trafikverket en statlig myndighet som inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. Staten är därmed en sådan beskattningsbar person som inte bara tillfälligt i sin ekonomiska verksamhet tillhandahåller byggtjänster. Det innebär att staten blir betalningsskyldig för alla inköp av sådana byggtjänster som omfattas av bestämmelserna. Bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet gäller alltså även om den inköpta byggtjänsten ska användas i statens myndighetsutövande verksamhet. Det saknar nämligen betydelse om den köpta byggtjänsten säljs vidare eller om den köpta byggtjänsten används för icke-ekonomisk verksamhet.

text: 5 Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande

text: . Ställningstagandet har omarbetats utifrån ML som trädde ikraft den 1 juli 2023. Ställningstagandet innebär ingen ändrad syn.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-178849-2025

title: Kommunerna och bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet vid inköp av byggtjänster, mervärdesskatt

text: 1 Sammanfattning

text: En kommun är en enda juridisk person och utgör som sådan ett enda skattesubjekt. Enligt Skatteverkets uppfattning bedriver en kommun ekonomisk verksamhet i någon omfattning och är därför en beskattningsbar person.

text: Bedömningen om omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas vid försäljning till en kommun ska mervärdesskattemässigt göras utifrån om kommunen är en sådan beskattningsbar person som inte bara tillfälligt i sin ekonomiska verksamhet tillhandahåller byggtjänster.

text: Om en kommun är en sådan beskattningsbar person som i sin ekonomiska verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster blir kommunen betalningsskyldig för alla inköp av byggtjänster. Omvänd betalningsskyldighet gäller därmed oavsett om inköpet görs till kommunens ekonomiska verksamhet eller den icke-ekonomiska verksamheten.

text: En kommun kan även bli omvänd betalningsskyldig vid inköp av byggtjänster, trots att kommunen bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. Omvänd betalningsskyldighet gäller då när en sådan kommun köper in byggtjänster och vidaresäljer byggtjänsterna till en beskattningsbar person som inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. I dessa fall omfattar den omvända betalningsskyldigheten endast de byggtjänster som säljs vidare.

text: Detta ställningstagande ersätter ställningstagandet ”Kommunerna och bestämmelserna om omvänd skattskyldighet för inköp av byggtjänster; mervärdesskatt” daterat den 25 oktober 2021, dnr

text: . Ställningstagandet har omarbetats utifrån ML som trädde i kraft den 1 juli 2023. Ställningstagandet innebär ingen ändrad syn.

text: 2 Frågeställning

text: Bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet inom byggsektorn innebär att vissa köpare blir skyldiga att redovisa utgående skatt vid inköp av särskilt uppräknade tjänster (i ställningstagandet kallade byggtjänster). I dessa fall, då köparen är betalningsskyldig, ska säljaren inte fakturera och redovisa någon utgående skatt på sitt tillhandahållande.

text: När en säljare ska fakturera för byggtjänster måste säljaren avgöra om köparen är en sådan beskattningsbar person som medför att bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas.

text: I detta ställningstagande ger Skatteverket sin syn på följande fråga.

text: Vad gäller avseende omvänd betalningsskyldighet om en kommun köper in byggtjänster?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Med kommun förstås kommun och region enligt

text: kommunallagen

text: 2 kap. 13 § mervärdesskattelagen

text: [2023:200], ML). Kommunala myndigheter, förvaltningar och andra kommunala organ ingår i den juridiska personen kommunen. Kommunala aktiebolag och kommunalförbund är särskilda skattesubjekt och utgör egna rättsobjekt enligt ML.

text: Med beskattningsbar person avses den som självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oavsett på vilken plats det sker och oberoende av dess syfte eller resultat. Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör, inbegripet gruvdrift och jordbruksverksamhet samt verksamheter inom fria och därmed likställda yrken. Utnyttjande av materiella och immateriella tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter ska särskilt betraktas som ekonomisk verksamhet (

text: 4 kap. 2 §

text: ML och artikel

text: och

text: i rådets direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: Verksamhet som bedrivs av en kommun är inte ekonomisk verksamhet om den ingår som ett led i myndighetsutövning eller avser bevis, protokoll eller motsvarande vid myndighetsutövningen. Detta gäller dock inte om det skulle leda till betydande snedvridning av konkurrensen (4 kap. 4 och 5 §§ ML och artikel 13 i mervärdesskattedirektivet).

text: Den som förvärvar en tjänst som avses i

text: 16 kap. 13 § andra stycket

text: 1. en beskattningsbar person som i sin ekonomiska verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller sådana tjänster, eller

text: 2. en annan beskattningsbar person som tillhandahåller en beskattningsbar person som avses i 1 sådana tjänster (

text: 16 kap. 13 § första stycket

text: 2. byggstädning

text: 16 kap. 13 § andra stycket

text: 4 Bedömning

text: En kommun är en enda juridisk person och utgör som sådan ett enda skattesubjekt. Tillhandahållanden som görs från ett kommunalt organ till ett annat i samma kommun anses därför inte mervärdesskattemässigt som ett tillhandahållande och blir därmed inte föremål för beskattning.

text: Den som i någon utsträckning bedriver en självständig ekonomisk verksamhet är en beskattningsbar person. Enligt Skatteverkets bedömning bedriver kommuner ekonomisk verksamhet i någon omfattning. Kommuner får därmed anses vara beskattningsbara personer.

text: För att bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet vid inköp av byggtjänster ska bli tillämpliga krävs det också att köparen i en ekonomisk verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster.

text: Det finns bestämmelser i

text: 2 kap.

text: och

text: 8 §§

text: kommunallagen

text: som begränsar kommunernas och regionernas befogenheter att driva näringsverksamhet. Bedömningen om omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas vid försäljning till en kommun ska dock mervärdesskattemässigt göras utifrån om kommunen är en sådan beskattningsbar person som inte bara tillfälligt i sin ekonomiska verksamhet tillhandahåller byggtjänster.

text: Det finns inte något krav på att verksamheten i huvudsak måste vara byggverksamhet för att omvänd betalningsskyldighet ska tillämpas. Omvänd betalningsskyldighet gäller även om en beskattningsbar person tillhandahåller byggtjänster i en sidoverksamhet. Även om det endast är ett eller några kommunala organ inom kommunen som inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster medför dessa tillhandahållanden att kommunen som sådan är en förvärvare som omfattas av bestämmelserna om omvänd betalningsskyldighet.

text: Om en kommun är en sådan beskattningsbar person som i sin ekonomiska verksamhet inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster blir kommunen betalningsskyldig för alla inköp av byggtjänster. I sådant fall gäller omvänd betalningsskyldighet även om den köpta byggtjänsten inte säljs vidare eller om den köpta byggtjänsten används för icke-ekonomisk verksamhet. Omvänd betalningsskyldighet gäller därmed även om den inköpta byggtjänsten ska användas i kommunens myndighetsutövande verksamhet.

text: En kommun kan även bli betalningsskyldig vid inköp av byggtjänster, trots att kommunen bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. Omvänd betalningsskyldighet gäller då när en sådan kommun köper in byggtjänster och vidaresäljer byggtjänsterna till en beskattningsbar person som inte bara tillfälligt tillhandahåller byggtjänster. I dessa fall omfattar den omvända betalningsskyldigheten endast de byggtjänster som säljs vidare.

text: Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1793383

title: Distansarbete i tredje land kan i vissa fall jämställas med arbete i Sverige – skyldighet att betala arbetsgivaravgifter

text: 1 Sammanfattning

text: Huvudregeln är att arbetsgivaravgifter ska betalas på avgiftspliktig ersättning för arbete som fysiskt utförts i Sverige oavsett om den som utför arbetet här i landet utför det för en svensk arbetsgivare eller på distans för en utländsk arbetsgivare.

text: Som arbete i Sverige jämställs i vissa fall arbete som utförs på distans i land utanför EES-land och utanför land som Sverige ingått sociala trygghetsavtal med (tredje land). För att sådant distansarbete ska anses som arbete i Sverige krävs att personen innan distansarbetet utanför Sverige påbörjas var anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige. Det krävs också att arbetsuppgifterna för den svenska arbetsgivarens räkning är av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som om arbetsuppgifterna utförts i Sverige.

text: 2 Frågeställning

text: Med anledning av Högsta förvaltningsdomstolens dom gällande sjukpenninggrundande inkomst och tillfällig föräldrapenning,

text: HFD 2022 ref. 16

text: , har fråga uppkommit om arbete som utförs på distans åt ett företag i Sverige ska anses utgöra arbete i Sverige och därmed ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Lagtext

text: Med arbete i Sverige avses förvärvsarbete i verksamhet här i landet,

text: 1 kap. 6 § socialavgiftslagen (2000:980)

text: , SAL.

text: Med arbete i utlandet avses annat förvärvsarbete än arbete i Sverige,

text: 1 kap 10 §

text: SAL.

text: Arbetsgivaravgifter ska betalas på avgiftspliktig ersättning för arbete i Sverige,

text: 2 kap 4 §

text: SAL.

text: Vid tillämpningen av bestämmelserna i

text: Socialförsäkringsbalken

text: avses med arbete i Sverige om inte annat särskilt anges, förvärvsarbete i verksamhet här i landet,

text: 6 kap. 2 § Socialförsäkringsbalken

text: , SFB.

text: Unionsrätten inom EU eller EES eller avtal om social trygghet eller andra avtal som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämpligheten av bestämmelserna i

text: Socialförsäkringsbalken

text: 2 kap. 5 §

text: SFB.

text: 3.2 Förarbeten

text: Av

text: prop. 2000/01:8

text: avsnitt 6.5 framgår att skyldigheten att betala socialavgifter ska gälla för ersättning för eller inkomst av arbete i Sverige i den betydelse uttrycket arbete i Sverige har enligt

text: socialförsäkringslagen

text: . Av samma avsnitt framgår vidare:

text: ”Utredningens bedömning är att avgiftsskyldigheten bör kopplas samman med arbete i Sverige i den betydelse det uttrycket har enligt

text: socialförsäkringslagen

text: . En annan lagteknisk lösning skulle dock kunna vara att knyta avgiftsskyldigheten direkt till att personen omfattas av den arbetsbaserade försäkringen. Den lösningen har emellertid den nackdelen att man i många fall får svar på frågan om socialavgifter skall betalas eller inte först efter att ha tagit del av flera bestämmelser i

text: socialförsäkringslagen

text: . Den lösning som bör väljas är den som bäst ger tillräcklig och relevant information om i vilka situationer socialavgifter skall betalas. Regeringen anser att den lämpligaste lösningen är att ta in

text: socialförsäkringslagens

text: huvudregel om vad som anses som arbete i Sverige i en särskild bestämmelse i

text: socialavgiftslagen

text: . I

text: socialavgiftslagen

text: bör också anges att det finns särskilda regler om vad som anses som arbete i Sverige för sjömän, utsända personer och diplomater m.fl. Eftersom dessa undantagsfall endast omfattar ett litet antal personer bör det dock vara tillräckligt att hänvisa till bestämmelserna om dessa situationer i

text: socialförsäkringslagen

text: . En anledning till att en sådan lagteknisk lösning är att föredra är att ”arbete i Sverige” används som ett rättsligt begrepp i

text: socialförsäkringslagen

text: och inte alltid överensstämmer med den betydelse uttrycket har i dagligt tal. Med arbete i Sverige kan i vissa fall avses förvärvsarbete som utförs utomlands. Det kan också vara så att ett förvärvsarbete som utförs i Sverige, inte anses som arbete i Sverige. Den föreslagna lösningen innebär att huvudregeln om i vilka fall socialavgifter skall betalas klart och tydligt kommer till uttryck i

text: socialavgiftslagen

text: . I de ovannämnda undantagsfallen är det dock nödvändigt att i första hand gå till

text: socialförsäkringslagens

text: bestämmelser om när en person omfattas av den arbetsbaserade försäkringen för att få svar på frågan om avgifter skall betalas eller inte.”

text: 3.3 Rättspraxis

text: I HFD:s dom 2022 ref. 16 prövar domstolen frågan om arbete som utförs på distans i ett land utanför EES och land som Sverige ingått socialavgiftsavtal med kan anses vara förvärvsarbete i Sverige i den mening som avses i

text: 6 kap 2 § första stycket

text: SFB. Sökanden hade i november 2017 anställts som programhandläggare vid Stockholms universitet och året därpå flyttat med sin familj till Sydafrika där hen med universitetets godkännande fortsatte sitt arbete på distans för universitetets räkning. Försäkringskassan avslog ansökan om tillfällig föräldrapenning med motiveringen att personen inte tillhörde den arbetsbaserade försäkringen i Sverige eftersom arbetet utfördes i Sydafrika.

text: HFD konstaterar inledningsvis att bedömningen av om ett visst arbete kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet ska göras utifrån den koppling som själva arbetet har till Sverige. Den anknytning som personen som utför arbetet i övrigt kan ha till Sverige, såsom om vederbörande är bosatt eller på annan grund folkbokförd här, har tillgång till en bostad i Sverige eller betalar skatt här i landet saknar betydelse för bedömningen. Inte heller frågan om arbetsgivaren rent faktiskt har betalat arbetsgivaravgifter på lönen till den anställda har betydelse för bedömningen.HFD anför vidare med hänvisning till

text: prop. 1998/99:119 s. 103

text: att den arbetsbaserade försäkringen i första hand är tänkt att ge skydd vid förvärvsarbete som rent fysiskt utförs i Sverige. HFD påpekar att man i samma förarbeten (

text: a. prop. s. 105

text: ) öppnat för att även arbete som utförs på distans från utlandet kan ge rätt till arbetsbaserade förmåner i Sverige men överlämnat till praxis att bestämma de närmare förutsättningarna för detta.

text: Enligt domstolen måste frågan om ett arbete kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet besvaras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. Var arbetet rent fysiskt utförs är därvid en omständighet som bör beaktas, men även andra omständigheter såsom arbetets karaktär, arbetsgivarens verksamhet i Sverige och var arbetstagaren är anställd bör vägas in vid bedömningen. Detta innebär att arbetstagarens fysiska närvaro i Sverige inte bör ges en så utslagsgivande betydelse som Försäkringskassan anser. Det förhållandet att en person under en längre tid arbetar på distans från utlandet utesluter därmed inte att det, beroende på omständigheterna i övrigt, kan vara fråga om arbete i verksamhet här i landet.

text: HFD anser att det aktuella arbetet trots att det inte fysiskt utförs i Sverige får anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet i den mening som avses i

text: 6 kap. 2 § första stycket

text: SFB. Detta eftersom personen i det aktuella fallet anställdes för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige och arbetsuppgifterna för den svenska verksamhetens räkning är av den karaktären att de kan utföras på distans från Sydafrika.

text: 3.4 Försäkringskassans ställningstagande

text: Försäkringskassan har i Rättslig ställningstagande Bedömningen av om arbete på distans från ett annat land kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet i den mening som avses i

text: 6 kap. 2 § första stycket Socialförsäkringsbalken

text: (SFB), 2022-06-22, Dnr 2022/011777 angett följande:

text: För att arbete som bedrivs på distans från ett annat land för en arbetsgivare med verksamhet i Sverige ska kunna anses vara förvärvsarbete enligt

text: 6 kap. 2 §

text: SFB ska

text: personen innan distansarbetet utförs vara anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige, och

text: arbetsuppgifterna för den svenska verksamhetens räkning vara av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som om arbetsuppgifterna utförs i Sverige.

text: Försäkringskassans ställningstagande gäller i ärenden där endast SFB är tillämplig. Av

text: 2 kap. 5 §

text: 4 Bedömning

text: Av HFD:s dom framgår att domstolen anser att ett arbete på distans i ett annat land utanför EES och land som Sverige inte ingått sociala trygghetsavtal med (tredje land) kan anses vara förvärvsarbete i verksamhet här i landet enligt SFB trots att det inte fysiskt utförs i Sverige.

text: Av Försäkringskassans ställningstagande framgår att kassan anser att vid bedömningen av om arbetet kan anses utfört i en förvärvsverksamhet i Sverige ska det vägas in om personen är anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige och om arbetsuppgifterna för den svenska verksamhetens räkning är av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som arbetsuppgifterna utförs i Sverige.

text: Arbetsgivaravgifter ska betalas på ersättning för arbete i Sverige. Med arbete i Sverige avses förvärvsarbete i verksamhet här i landet. Definitionen är den samma i

text: 1 kap. 4 §

text: SAL och

text: 6 kap. 2 §

text: SFB. Av förarbetena till SAL framgår att begreppet ska ha samma innebörd som i

text: Socialförsäkringsbalken

text: . Eftersom arbetsgivaravgifter enligt

text: 2 kap. 4 §

text: SAL ska betalas på ersättning för arbete i Sverige och begreppet arbete i Sverige har samma definition i SAL och i SFB är det Skatteverkets uppfattning att HFD:s dom medför att en arbetsgivare i vissa fall är skyldig att betala arbetsgivaravgifter på utgiven ersättning till en anställd som arbetar på distans från utlandet. För avgiftsskyldighet krävs att den anställda innan distansarbetet utanför Sverige påbörjades var anställd för att arbeta i sin arbetsgivares verksamhet i Sverige. Det krävs också att arbetsuppgifterna för den svenska arbetsgivarens räkning är av den karaktären att dessa kan utföras på distans från utlandet på samma sätt som om arbetsuppgifterna utförts i Sverige.

text: Av

text: 2 kap. 5 §

text: SFB framgår att unionsrätten inom EU eller EES eller avtal som ingåtts med andra stater kan medföra begränsningar i tillämpligheten av bestämmelserna i SFB. Det innebär att ställningstagandet enbart gäller för distansarbete som utförs i tredje land eftersom HFD:s dom avser en situation där endast SFB är tillämplig.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-1832503

title: Krav på uppgift om säljarens och köparens namn och adress i en faktura, mervärdesskatt

text: Nytt: 2025-12-16

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas. Det ersätts av Skatteverkets ställningstagande 2025-12-16, dnr

text: Nytt: 2023-05-31

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om den förändrade terminologin och en jämförelsetabell mellan GML och ML (paragrafnyckel) finns i Rättslig vägledning under Mervärdesskatt fr.o.m. 1 juli 2023 > Systematik och terminologi i ML jämförd med GML.

text: 1 Sammanfattning

text: I detta ställningstagande har Skatteverket samlat ett antal tidigare behandlade frågor som gäller bedömningen av kravet på att en fullständig faktura bl.a. ska innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress. Skatteverket redogör för sin syn på vad det kravet innebär i följande fall:

text: begreppen ”namn” och ”adress”

text: förkortningar och koder i stället för namn i klartext

text: särskilt företagsnamn

text: mervärdesskattegrupp

text: säljarens namn vid förmedling

text: flera postadresser

text: fakturan skickas till annan mottagare

text: fakturan innehåller felaktig uppgift om namn eller adress.

text: Detta ställningstagande ersätter:

text: Fråga 2 i ställningstagandet ”Frågor och svar på grund av nya faktureringsregler m.m. när det gäller mervärdesskatt” från den 28 januari 2004, dnr

text: 130 151294-04/113

text: Fråga 9 i ställningstagandet ”Ytterligare frågor och svar på grund av nya faktureringsregler när det gäller mervärdesskatt m.m.” från den 23 februari 2004, dnr

text: 130 205830-04/113

text: Ställningstagandet ”Fråga om rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt föreligger då det i fakturan har angetts ett felaktigt namn på köparen eller när inköp gjorts av anställd för arbetsgivarens räkning” från den 16 mars 2004, dnr

text: 130 256490-04/113

text: Frågorna 3 och 5 i ställningstagandet ”Skrivelse nr 4 beträffande frågor och svar på grund av nya faktureringsregler när det mervärdesskatt m.m.” från den 23 juli 2004, dnr

text: 130 477317-04/1153

text: Omarbetningen av de tidigare ställningstagandena innebär ingen förändring i sak utan endast ett förtydligande av Skatteverkets syn på vad som avses med kravet på att en fullständig faktura ska innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress. Ställningstagandet har också kompletterats med en bedömning av vad som avses med begreppen namn (avsnitt 4.1) och adress (avsnitt 4.2) samt vad som gäller om fakturan ska skickas till någon annan mottagare än köparen, t.ex. köparens bokföringsbyrå (avsnitt 4.2).

text: 2 Frågeställning

text: Om säljaren är skyldig att utfärda en fullständig faktura ska den bl.a. innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress. I detta ställningstagande redogör Skatteverket för sin syn på vad detta krav innebär.

text: Reglerna om förenklade fakturor behandlas inte i detta ställningstagande.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: En fullständig faktura ska bl.a. innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress (

text: 11 kap. 8 § 5 mervärdesskattelagen

text: [1994:200]), ML, jämför med

text: artikel 226.5 i rådets direktiv 2006/112/EG

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: Ett aktiebolag ska bl.a. ange sitt företagsnamn i sina fakturor m.m. (

text: 28 kap. 5 § aktiebolagslagen

text: Företagsnamn är den benämning under vilken en näringsidkare driver sin verksamhet. Om en del av verksamheten drivs under en särskild benämning, utgör denna ett särskilt företagsnamn (1 § lag [2018:1653] om företagsnamn).

text: Om en verifikation rättas ska det anges när rättelsen har skett och vem som har gjort den (

text: 5 kap. 9 § bokföringslagen

text: [1999:1078], BFL).

text: Rättas en verifikation ska det göras på sådant sätt att den ursprungliga uppgiften klart framgår (

text: BFNAR 2013:2

text: punkt 5.15).

text: När ett företag som hör till en mervärdesskattegrupp gör skattepliktiga omsättningar till utomstående, är det nödvändigt att faktureringen sker i det företagets namn och inte i den deklarationsskyldige grupphuvudmannens namn (

text: prop. 1997/98:148 s. 52

text: Syftet med angivandet av fakturautfärdarens adress, namn och registreringsnummer för mervärdesskatt är att koppla en viss ekonomisk transaktion till en viss ekonomisk aktör, nämligen fakturautfärdaren. Fastställande av fakturautfärdarens identitet möjliggör för skattemyndigheten att kontrollera huruvida mervärdesskattebeloppet har deklarerats och betalats. Fastställandet av identiteten innebär även att den beskattningsbara personen kan säkerställa att fakturautfärdaren är en beskattningsbar person enligt mervärdesskattebestämmelserna (förenade målen

text: och

text: , Geissel, punkt 42).

text: Den gängse innebörden av termen ”adress” har en omfattande räckvidd. Den gängse innebörden av detta begrepp kan avse alla typer av adresser, även en brevlådeadress, förutsatt att personen i fråga faktiskt kan nås på adressen (förenade målen

text: och

text: , Geissel, punkt 35).

text: Artiklarna 168 a och 178 a i mervärdesskattedirektivet jämförda med artikel 226.5 i mervärdesskattedirektivet utgör hinder för nationell lagstiftning vilken för rätten att göra avdrag för ingående mervärdesskatt föreskriver att det på fakturan ska anges adressen på den plats där fakturautfärdaren bedriver sin ekonomiska verksamhet (förenade målen

text: och

text: , Geissel, punkt 50).

text: 4 Bedömning

text: Fakturor som ska utfärdas enligt faktureringsreglerna i ML ska innehålla vissa uppgifter. En fullständig faktura ska bl.a. innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress.

text: Syftet med att en fullständig faktura ska innehålla uppgift om säljarens och köparens namn och adress är att aktörerna i en viss transaktion med säkerhet ska kunna identifieras. Genom att säljarens och köparens identiteter kan fastställas blir det klarlagt vem som ska redovisa och betala den utgående skatten och vem som kan ha rätt till avdrag för ingående skatt.

text: 4.1 Uppgift om säljarens och köparens namn

text: En fullständig faktura ska innehålla uppgift om både säljarens och köparens namn. Nedan beskriver Skatteverket sin syn på det kravet, bl.a. vad som ska förstås med begreppet ”namn” och om förkortningar eller koder kan användas.

text: Begreppet namn

text: Säljarens och köparens namn är normalt detsamma som namnet på den som omsatt respektive förvärvat den aktuella varan eller tjänsten.

text: Om säljaren har registrerat sitt namn hos Bolagsverket kan det namnet – företagsnamnet – anges i fakturan. Om säljaren inte har registrerat sitt företagsnamn hos Bolagsverket anges det namn som finns i Skatteverkets register och som framgår av bl.a. det registerutdrag som den som är registrerad till mervärdesskatt har fått. Det innebär att en enskild näringsidkare som inte registrerat sitt företagsnamn hos Bolagsverket ska ange sitt eget namn – för- och efternamn – i fakturan. Motsvarande gäller uppgift om köparens namn.

text: Förkortningar och koder

text: Det ska vara möjligt att identifiera både säljaren och köparen genom de namn som anges i fakturan. För att det ska vara möjligt måste namnuppgiften vara så otvetydig att den inte kan förväxlas med namnet på något annat företag. Det innebär enligt Skatteverkets uppfattning att namnuppgiften som huvudregel måste vara fullständig och anges i klartext, så att man direkt av fakturan kan utläsa vilket företag som avses. Skatteverket anser därför att förkortningar av namn eller koder generellt inte ska användas i en faktura. Förkortningar som är vedertagna i affärslivet såsom LKAB kan dock användas.

text: Det kan förekomma att ett auktionsföretag utfärdar en faktura för säljarens (huvudmannens) räkning och då av anonymitetsskäl inte anger säljarens namn på den handling som auktionsförrättaren överlämnar till köparen, i stället kan t.ex. ett kodnummer eller utropsnummer anges. En sådan handling uppfyller inte kraven i ML på vilka uppgifter en fullständig faktura ska innehålla, eftersom även säljarens namn ska framgå av fakturan. Skatteverket anser en sådan bristfällig faktura kan läkas med ett förtydligande av den kod eller det utropsnummer genom vilket säljaren med säkerhet kan identifieras. Det innebär att säljarens namn kan utelämnas av anonymitetsskäl om följande förutsättningar är uppfyllda:

text: Både säljaren och köparen kan få tillgång till det förtydligande genom vilket säljaren med säkerhet kan identifieras.

text: Skatteverket ska vid behov kunna få tillgång till förtydligandet.

text: Om förtydligandet görs genom en separat handling måste den och fakturan länkas samman genom hänvisningar och hanteras så att det utan svårighet går att fastställa sambandet mellan de två handlingarna.

text: Särskilt företagsnamn

text: Företagsnamnet är den benämning under vilken ett företag driver sin verksamhet. Ett företag kan utöver sitt företagsnamn också ha ett särskilt företagsnamn. Begreppet särskilt företagsnamn har ersatt begreppet bifirma. Ett särskilt företagsnamn används för en avgränsad del av ett företags verksamhet som inte är någon självständig juridisk person. Det är alltså fortfarande ett och samma företag som driver även den del av verksamheten som har ett särskilt företagsnamn. Skatteverket anser därför att kravet på att en faktura ska innehålla uppgift om säljarens namn innebär att fakturan måste innehålla uppgift om företagets riktiga namn, d.v.s. företagsnamnet, för att företaget säkert ska kunna identifieras. Det finns dock inget som hindrar att fakturan också innehåller uppgift om det särskilda företagsnamnet, men det är inte nödvändigt.

text: Mervärdesskattegrupp

text: När ett företag som ingår i en mervärdesskattegrupp ska fakturera utomstående för skattepliktiga omsättningar ska fakturan utfärdas i det företagets namn. Fakturan ska alltså inte utfärdas i mervärdesskattegruppens namn eller i den deklarationsskyldiga grupphuvudmannens namn, trots att mervärdesskattegruppen är en enda beskattningsbar person.

text: Säljarens namn vid förmedling av en vara eller tjänst

text: När en beskattningsbar person i eget namn förmedlar en vara eller en tjänst för annans räkning och tar emot betalningen för varan eller tjänsten anses varan eller tjänsten omsatt i två led, dels från huvudmannen till förmedlaren, dels från förmedlaren till dennes kund. Det är därför huvudmannen som ansvarar för utfärdandet av fakturan för försäljningen till förmedlaren och i den fakturan ska huvudmannen anges som säljare. Förmedlaren ansvarar i sin tur för utfärdandet av fakturan för försäljningen till kunden och i den fakturan ska förmedlaren anges som säljare.

text: Vid förmedling i annans namn (huvudmannens namn) av en vara eller tjänst är det som huvudregel huvudmannen som omsätter själva varan eller tjänsten, medan förmedlaren omsätter en förmedlingstjänst. Det är därför huvudmannen som ansvarar för utfärdandet av fakturan för försäljningen av varan eller tjänsten. I den fakturan ska huvudmannens namn anges som säljare. Förmedlaren ansvarar för utfärdandet av fakturan för sin förmedlingstjänst och anger då sitt namn som säljare. Detta gäller dock inte när en beskattningsbar person som möjliggör omsättning av varor genom användning av ett elektroniskt gränssnitt anses ha förvärvat och omsatt varorna själv.

text: Ett auktionsföretags förmedling av varor som säljs på auktion sker i allmänhet i annans namn (huvudmannens namn). Det innebär att det är huvudmannen som ansvarar för utfärdandet av fakturan för försäljningen. Skatteverket anser att det avräkningsbesked eller auktionsprotokoll som auktionsföretaget lämnar till huvudmannen kan användas som underlag för huvudmannens fakturering. Det kan dock förekomma att huvudmannen överlåter faktureringen till auktionsföretaget. I sådant fall ska auktionsföretaget utfärda fakturan i huvudmannens namn och för dennes räkning. Fakturan ska innehålla samma uppgifter som den skulle ha gjort om den utfärdats av huvudmannen själv.

text: 4.2 Uppgift om säljarens och köparens adress

text: En fullständig faktura ska innehålla uppgift om både säljarens och köparens adress. Nedan beskriver Skatteverket sin syn på det kravet, bl.a. vad som ska förstås med begreppet adress och vilken adress som kan anges om säljaren eller köparen har flera olika adresser.

text: Begreppet adress

text: Det finns ingen definition av begreppet adress vare sig i ML eller i mervärdesskattedirektivet. Det finns inte heller några uttalanden i förarbetena till ML som kan ge ledning till vad som avses med adress. Skatteverket anser därför att vad som ska förstås med begreppet adress får avgöras mot bakgrund av syftet med att denna uppgift ska anges i fakturan.

text: Syftet med att en faktura ska innehålla uppgift om namn och adress är att säljaren och köparen med säkerhet ska kunna identifieras. För att det ska vara möjligt måste uppgifterna vara otvetydiga så att det inte finns någon risk för förväxling. Enligt Skatteverkets bedömning är uppgiften om adress avsedd att tillföra namnuppgiften ytterligare information som gör det möjligt att identifiera företaget. Sådan information är t.ex. av stor betydelse för att man ska kunna särskilja ett visst företag från ett annat företag med samma eller liknande namn. Adressuppgiftens syfte är alltså inte endast att göra det möjligt att nå det aktuella företaget med post. En internetadress, såsom e-postadress, tillför i regel ingen ytterligare information om vilket företag det är fråga om. Av en internetadress framgår inte heller med säkerhet i vilket land säljaren eller köparen är verksam. Skatteverket anser därför att en internetadress inte ger tillräcklig information för att uppfylla syftet med att uppgiften adress ska anges i en fullständig faktura.

text: Skatteverket anser att begreppet adress ska förstås som en fysisk plats dit traditionell post- och brevutdelning görs, d.v.s. en postadress. En sådan adress kan avse alla typer av postadresser, såsom gatuadresser och postboxadresser. Postadressen är alltså inte begränsad till den plats där säljaren respektive köparen bedriver sin ekonomiska verksamhet, men ger sådan information att syftet med att uppgiften adress ska anges i en fullständig faktura är uppfyllt.

text: Flera postadresser

text: Om säljaren har flera postadresser kan säljaren välja vilken adress som anges i fakturan. Skatteverket rekommenderar dock att fakturan förses med huvudkontorets postadress eller postadressen för det verksamhetsställe från vilket varan levereras eller tjänsten tillhandahålls.

text: En köpare kan också ha flera postadresser, t.ex. på grund av flera verksamhetsorter. Skatteverket anser att säljaren kan ange den postadress som köparen anvisar, d.v.s. faktureringsadressen.

text: Fakturan skickas till annan mottagare

text: Det kan förekomma att fakturan ska skickas till någon annan än köparen, t.ex. till köparens bokföringsbyrå eller en av köparen anlitad skanningstjänst. Skatteverket anser att säljaren i så fall även ska ange köparens postadress i fakturan. Köparens postadress anges då lämpligtvis på något annat ställe i fakturan än i det egentliga adressfältet.

text: 4.3 Fakturan innehåller felaktig uppgift om namn eller adress

text: Det kan förekomma att fakturan innehåller en felaktig uppgift om köparens eller säljarens namn eller adress. Felaktigheten kan bero på ett rent förbiseende, på ett namnbyte eller på en adressändring som den som utfärdar fakturan inte har fått kännedom om. En sådan brist i fakturan kan i likhet med övriga brister i en faktura normalt läkas genom att den ursprungliga handlingen kompletteras eller rättas av säljaren, se ställningstagandet ”Brister i fakturans innehåll” från den 5 december 2018, dnr

text: 202 503957-18/111

text: När det gäller en felaktig uppgift om köparens namn kan den bristen läkas genom ett intyg från säljaren. Det är endast i vissa fall som köparen själv kan rätta namnuppgiften.

text: Intyg om vem som är rätt köpare

text: Om säljaren har angivit fel namn på köparen i fakturan kan rättelsen ske genom att säljaren utfärdar ett intyg om vem som är den verkliga köparen. Intyget ska med hänvisning till den ursprungliga fakturan ange namnet på det företag som förvärvat varan eller tjänsten, d.v.s. är den verkliga köparen. Den ursprungliga fakturan tillsammans med det av säljaren utfärdade intyget bör normalt medföra att kravet på köparens namn får anses vara uppfyllt.

text: Köparen kan i vissa fall själv rätta namnuppgiften

text: Om inköpet har gjorts av den rätta köparen och inte av någon annan person kan köparen själv rätta den felaktiga uppgiften genom att ange det riktiga namnet. Det förfarandet förutsätter dock att samtliga nedanstående förutsättningar också är uppfyllda.

text: Köparen kan styrka sitt förvärv av den fakturerade varan eller tjänsten.

text: Den enda bristen i fakturan är att köparens namn är felaktigt. Att uppgiften om köparens adress är riktig kan stödja köparens bevisning av att denne är den verkliga köparen.

text: Det felaktigt angivna namnet kan inte förväxlas med någon annan fysisk eller juridisk person.

text: Köparens rättelse av det felaktiga namnet i fakturan innebär att denne har gjort en rättelse av en mottagen verifikation. Av fakturan ska det därför enligt reglerna i BFL framgå när rättelsen gjordes och av vem. Rättelsen ska dessutom göras på ett sådant sätt att den ursprungliga uppgiften tydligt framgår även efter rättelsen (

text: BFNAR 2013:2

text: punkt 5.15).

text: Exempel:

text: X HB har ombildats till ett aktiebolag med företagsnamnet X AB. Det aktiebolaget har mottagit en leverans av en vara. Säljaren har felaktigt angett X HB i fakturan, övriga obligatoriska uppgifter är korrekta. Fakturan har skickats till X AB:s adress och det existerar inte något annat företag som heter X HB. X AB kan dessutom genom övrig affärsdokumentation visa att aktiebolaget är den verkliga köparen av varan. Fakturan får då anses uppfylla kraven på en fullständig faktura och kan exempelvis vara underlag för X AB:s avdrag för ingående skatt på den förvärvade varan.

text: Inköpet har gjorts av en anställd – utlägg

text: Det kan förekomma att en anställd gör ett inköp med egna medel, som arbetsgivaren sedan ersätter. Den faktura som den anställde har tagit emot vid inköpet är utfärdad på den anställde, d.v.s. den anställde har angivits såsom köpare. Om den anställde kan anses ha gjort ett utlägg för sin arbetsgivares räkning kan den faktura som den anställde har tagit emot vid inköpet godkännas som arbetsgivarens verifikation trots att den brister vad gäller köparens namn, och i förekommande fall vara underlag för arbetsgivarens avdragsrätt. Det förutsätter dock att fakturan innehåller de uppgifter som krävs enligt ML, med undantag för att den anställdes namn kan stå på fakturan i stället för arbetsgivarens namn.

text: 4.4 Detta ställningstagande ersätter tidigare ställningstaganden

text: Detta ställningstagande ersätter:

text: 130 151294-04/113

text: 130 205830-04/113

text: 130 256490-04/113

text: 130 477317-04/1153