text: Från och med den 12 juni 2026 ska de förordningar som ingår i EU:s migrations- och asylpakt tillämpas, bland annat asylprocedurförordningen och skyddsgrundförordningen. Detta innebär bl.a. att

text: utlänningslagens

text: och utlänningsförordningens bestämmelser inte är tillämpliga i de delar de är i strid med eller regleras av dessa förordningar. Den anpassade nationella lagstiftningen träder i kraft vid olika tillfällen. Detta rättsliga ställningstagande är inte uppdaterat i relation till förordningarnas bestämmelser eller anpassad nationell lagstiftning. Notera att det i

text: utlänningslagen

text: och i vissa av de EU-rättsliga förordningarna finns övergångsbestämmelser som reglerar vilka ärenden som ska träffas av de olika regelverken.

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-06-12 4.0 Friskrivningsklausul RA/067/2026

text: 2023-05-15 3.0 1, 2.5.1, 2.6 RA/027/2023 2023-03-30 2.0 Hela dokumentet RA/020/2023

text: -02 -06 20 20 5 rD ty S

text: I N S T R U K T I O N

text: I samma lagändring infördes också en ny bestämmelse i

text: 7 kap. 5 a § utlänningsförordningen (2006:97)

text: , varav framgår att om sökande framställer ett inhibitionsyrkande som medför att en överföring inte får verkställas i enlighet med

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: så ska Migrationsverket underrätta den verkställande myndigheten om det (förutsatt att detta är en annan myndighet än Migrationsverket).

text: Se mera om detta i avsnitt 2.4. 3 P. 49 i domen.

text: P. 30 i domen.

text: P. 24 i domen. 6 P. 34 och 39 i domen. P. 40 i domen. 8 Jfr

text: prop. 2016/17:150 s. 12

text: och

text: , p. 71. 10 P. 68 i domen. 11 P. 66 i domen. EU-domstolen har även i dom den 30 mars 2023 i

text: med liknande motivering sagt att överföringsfristerna inte avbryts även om verkställigheten i andra fall än art. 29 DF avbryts i nationell rätt.

text: Barnets släkting i den anmodade staten har däremot inte rätt att överklaga, se p. 55 i domen. 13 Läs mer i rättslig kommentar EU-domstolens dom

text: , RK/001/2023 om tillämpningsområdet för domen och hur sådana överklaganden hanteras.

nyckelord: Praxis Lagstiftning Överklagande Utlänningslag Dublinförordningen Inhibition Överföring

title: Överklagandeproceduren i Dublinförordningen och i svensk rätt

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: 1. Bakgrund

text: Rätten till ett effektivt rättsmedel enligt Dublinförordningen, rådets och Europaparlamentets förordning

text: (EU) nr 604/2013

text: (DF) regleras i förordningen.

text: Enligt art. 27 DF ska medlemsstaterna välja mellan tre förslag när det gäller överklagandeproceduren. Lagstiftaren har implementerat alternativ 27.3 c i svensk rättsordning genom införandet av bestämmelsen

text: 12 kap. 9 a § i utlänningslagen (2005:716)

text: . Där stadgas kortfattat att om en sökande överklagar ett överföringsbeslut och inom överklagandetiden begär inhibition, så får överföringsbeslutet inte verkställas innan en migrationsdomstol har prövat frågan om inhibition. EU-domstolen har i

text: mål C-60/16

text: uttalat sig särskilt om överklagandebestämmelserna i Dublinförordningen.

text: EU-domstolen har därefter, i dom den 22 september 2022 i de förenade målen

text: och

text: uttalat sig om inhibitionsbeslut enligt art. 27.4 DF. EUdomstolen har i dom den 30 mars 2023 i målet

text: klargjort definitionen av ”slutligt beslut” i förhållande till art. 29.1 i DF samt uttalat sig om hur överföringsfristerna påverkas när det finns ett tvåinstansförfarande för överklaganden.

text: Genom EU-domstolens dom den 1 augusti 2022 i

text: mål C-19/21

text: har det även införts en ny grund för överklagande enligt DF i andra fall än överföringsbeslut. Det rör situationen att en medlemsstat har avslagit en framställan om övertagande av ansvaret för prövningen av en ansökan om asyl (fortsättningsvis kallad ej-accept). Den situation det gäller är när en medlemsstat med stöd av art. 8.2 DF till en annan medlemsstat gör en framställan om övertagande av ett ensamkommande barn som har en släkting i denna medlemsstat. EU-domstolen uttalar att när en medlemsstat avslår en framställan om övertagande på denna grund ska barnet ha rätt att få ansvarsfrågan prövad i domstol i denna medlemsstat.

text: EU-domstolens senaste praxis gör att det finns skäl att uppdatera Migrationsverkets styrning.

text: 2. Överklagande av överföringsbeslut

text: 2.1 Dublinförordningen

text: I art. 27 DF behandlas överklaganden av beslut om överföring. En sökande eller annan person som avses i art. 18.1 c eller d ska enligt art. 27.1 DF ha rätt till ett effektivt rättsmedel, i form av överklagande eller omprövning i domstol av de faktiska och rättsliga omständigheterna när det gäller beslut om överföring.

text: Art. 27.3 c, som implementerats i svensk lagstiftning innebär att den berörda personen har möjlighet att inom en skälig tidsperiod begära att en domstol avbryter verkställigheten av överföringsbeslutet (dvs. inhibition) i väntan på resultatet av överklagandet eller omprövningen. Medlemsstaterna ska säkerställa att det finns ett effektivt rättsmedel genom att avbryta verkställigheten av överföringen till dess att ett beslut har fattats om den första begäran om uppskov. Ett beslut om huruvida verkställandet av överföringsbeslutet ska avbrytas ska fattas inom en skälig tidsperiod, och samtidigt medge en noggrann och minutiös kontroll av begäran om uppskov. Ett beslut om att inte avbryta verkställigheten av överföringsbeslutet ska vara motiverat.

text: I art. 27.4 anges att medlemsstaterna får föreskriva att de behöriga myndigheterna på eget initiativ får besluta att avbryta verkställighet av överföringsbeslutet i väntan på utfallet av överklagandet eller omprövningen.

text: 2.2 Nationell rätt

text: I

text: 1 kap. 9 § utlänningslagen

text: framgår att beslut om överföring enligt Dublinförordningen är att jämställa med beslut om utvisning och avvisning.

text: I

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: anges att om en utlänning har överklagat ett beslut som Migrationsverket eller Polismyndigheten har fattat om överföring enligt Dublinförordningen, och inom överklagandetiden har yrkat inhibition av beslutet, får beslutet inte verkställas innan en migrationsdomstol har prövat frågan om inhibition. Detta gäller endast första gången utlänningen yrkar inhibition. Ett beslut att avslå ett sådant yrkande om inhibition ska vara motiverat.

text: I

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: föreskrivs att Migrationsverket får besluta om inhibition om det finns särskilda skäl till det.

text: 2.3 Suspensiv verkan enligt art. 27.3 c DF

text: Överföringsbeslut som fattas i enlighet med Dublinförordningen är verkställbara från och med samma dag som de fattas (förutsatt att de inte inhiberas). I svensk rätt ska

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: tillämpas då en sökande överklagar ett överföringsbeslut och begär inhibition.

text: Det medför att om en sökande överklagar ett överföringsbeslut och begär att detta ska inhiberas så avbryts verkställigheten automatiskt i enlighet med denna bestämmelse fram tills att migrationsdomstolen tar ställning till yrkandet. Migrationsverket behöver således inte fatta något separat beslut om att avbryta verkställigheten eftersom detta följer av lag.

text: I art. 28.3 tredje stycket och 29.1 DF anges att tidsfristerna i dessa bestämmelser kan beräknas med hänvisning till sådan suspensiv verkan som har uppstått i enlighet med art. 27.3 DF och tidpunkten för när denna verkan upphör. EUdomstolen uttalar dock under fråga 4 i

text: mål C-60/16

text: att dessa tidsfrister ska beräknas på samma sätt, från tidpunkten när den suspensiva verkan upphör, trots att den berörda personen inte själv har begärt att överföringsbeslutet ska inhiberas. I samma mål uttalar EU-domstolen också att tillämpningen av alternativ ”c” i

text: artikel 27.3

text: DF (som Sverige alltså har implementerat genom

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: ) innebär att suspensiv verkan förutsätter ett domstolsavgörande som meddelas efter ansökan från den berörda personen.

text: Om den enskilde i samband med överklagande däremot inte begär inhibition så är dock överföringsbeslutet fortsatt verkställbart. Inhibition kan då inte beslutas med stöd av

text: artikel 27.3

text: utan bara med stöd av art. 27.4 DF när det sker i samband med ett överklagande.

text: 2.4 Suspensiv verkan enligt art. 27.4 DF till följd av överklagande av ett överföringsbeslut

text: Medlemsstaterna får i enlighet med art. 27.4 DF lagstifta om att ge de behöriga myndigheterna möjlighet att på eget initiativ besluta att avbryta verkställigheten av ett överföringsbeslut i väntan på utfallet av överklagandet eller omprövningen. Eftersom lagstiftaren i

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: har gett Migrationsverket möjlighet att på egen hand besluta om inhibition om det finns särskilda skäl för det, så kan Migrationsverket inom ramen för art. 27.4 DF på eget initiativ inhibera ett överföringsbeslut förutsatt att den enskilde har överklagat beslutet men inte själv har begärt att beslutet ska inhiberas.

text: Om Migrationsverket fattar beslut om inhibition enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: i samband med ett överklagande som saknar ett inhibitionsyrkande så framgår av EU-domstolens dom

text: att fristerna i art. 28.3, tredje stycket och 29.1 DF i sådana fall ska beräknas från tidpunkten för när den suspensiva verkan upphör. Detta har även klargjorts i senare praxis, nämligen i målen C- 245/21 och

text: . EU-domstolen bekräftar i domen att ett inhibitionsbeslut som fattas av den behöriga myndigheten med stöd av art. 27.4 till följd av ett överklagande av ett överföringsbeslut har suspensiv verkan på samma sätt som när domstol beslutar om inhibition enligt art. 27.3.

text: 2.5 När uppstår och upphör den suspensiva effekten?

text: Suspensiv effekt som har uppstått genom ett inhibitionsbeslut i migrationsdomstolen upphör normalt att gälla då inhibitionsbeslutet upphävs, vilket oftast sker i samband med att domstolen prövar överklagandet i sak slutligt och därigenom skiljer sig från målet. För att en inhibition som meddelats av domstol ska vara fortsatt giltig efter domstolen skiljt sig från målet, måste detta specifikt anges i avgörandet.

text: När suspensiv effekt istället har uppstått genom ett inhibitionsbeslut från Migrationsverket (enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: ) till följd av ett överklagande så upphör denna att gälla senast vid tidpunkten då domstolen prövar överklagandet i sak (domsdagen). Det finns dock inga hinder mot att Migrationsverket före denna tidpunkt själv fattar beslut om att häva sitt tidigare inhibitionsbeslut, förutsatt att det finns skäl för det. Om så sker upphör den suspensiva effekten vid tidpunkten för det beslutet.

text: Oavsett om den suspensiva effekten uppstår genom ett beslut i domstol enligt 12 kap. 9 a § eller genom ett beslut enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: till följd av överklagande av ett överföringsbeslut så avbryts verkställigheten i båda fallen. Av EU-domstolens dom i

text: mål C-60/16

text: så följer dock att vid tillämpningen av alternativ ”c” i art. 27.3 DF (

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: ) så uppstår den suspensiva verkan först i samband med domstolens beslut om inhibition, trots att verkställigheten avbryts vid ett tidigare tillfälle.

text: Migrationsverket måste därför fortsatt göra en noggrann bedömning av om den enskilde verkligen begär inhibition eller inte i samband med sitt överklagande. Denna bedömning ska liksom tidigare vara generös men det innebär inte att utgångspunkten bör vara att inhibitionsyrkanden i princip alltid kan ”tolkas in” i överklagandet. Istället måste det göras en individuell bedömning av om den enskilde uttryckt något konkret i överklagandet som kan uppfattas just som en begäran om inhibition.

text: I sådana fall där en person yrkar inhibition efter att överklagandefristen har löpt ut, avvisas överklagandet. Däremot måste man ta ställning till inhibitionsyrkandet.

text: 2.5.1 Slutligt beslut och suspensiv effekt i överklaganden där det finns två överklagandeinstanser

text: EU-domstolen har i ett avgörande den 30 mars 2023 i

text: uttalat sig om vad som utgör ett ”slutligt beslut” i DF:s mening och hur överföringsfristerna i art. 29 påverkas av om det finns två överklagandeinstanser i en medlemsstat, såsom det finns i Sverige.

text: DF kräver endast att det ska finnas ett effektivt rättsmedel mot ett överföringsbeslut.

text: I ovan nämnda avgörande anges att ett beslut enligt art. 29.1 DF är ”slutligt” (final) efter det att alla de rättsmedel som föreskrivs i den berörda medlemsstatens rättsordning har uttömts (after all remedies provided for by the legal order of the Member State concerned have been exhausted). När ett beslut är slutligt skiljer sig alltså mellan olika medlemsstater, beroende på hur instansordningen i en medlemsstat har bestämts i dess nationella lagstiftning. I Sverige, som har två överklagandeinstanser, är ett beslut alltså slutligt i DF:s mening när det har vunnit laga kraft.

text: När det gäller överföringsfristerna uttalar EU-domstolen i den ovan nämnda domen att en interimistisk åtgärd (t.ex. ett beslut om inhibition i samband med ett överklagande) som medför att fristen för överföring i art. 29 DF avbryts i väntan på resultatet av ett överklagande i andra instans endast kan vidtas när verkställigheten av överföringsbeslutet har avbrutits i väntan på resultatet av överklagandet i första instans. Om suspensiv verkan inte har inträffat i samband med överklagande till första instans enligt art. 27.3 eller 27.4 DF kan fristen inte stoppas vid överklagande av överföringsbeslutet till andra instans. Vid ett tvåinstansförfarande avbryts fristen alltså endast om den avbrutits med stöd av art. 27.3 eller 27.4 DF i samband med överklagandet i första instans.

text: Sammanfattningsvis innebär detta att om verkställigheten av överföringsbeslutet avbryts i avvaktan på att överklagandet avgörs i första instans till följd av art. 27.3 eller 27.4 DF ska ”slutligt” beslut i förhållande till art. 29.1 DF tolkas som när ärendet har vunnit laga kraft och överföringsfristen börjar således löpa vid denna tidpunkt.

text: Om ett överföringsbeslut har överklagats, men migrationsdomstolen inte har beslutat om inhibition enligt den sedvanliga prövningen av yrkandet (som alltså skett med stöd av art. 27.3 DF, jfrd med

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: ), men däremot i ett senare skede beslutar om inhibition, sker detta dock med stöd av

text: förvaltningsprocesslagens (1971:291)

text: regler. Ett sådant beslut har inte suspensiv verkan och överföringsfristerna avbryts därmed inte.

text: Detsamma gäller när migrationsdomstolen har avslagit ett överklagande, men Migrationsöverdomstolen vid ett överklagande beslutar om inhibition (t.ex. i samband med att prövningstillstånd meddelas).

text: 2.6 Påverkan av fristerna för överföring vid inhibitionsbeslut i andra fall än till följd av överklagande

text: Som nämns ovan, är Migrationsverkets möjlighet att besluta om inhibition i

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: inte enbart kopplad till att ett överföringsbeslut överklagas. Verket kan fatta inhibitionsbeslut om det uppkommit någon annan anledning till att beslutet ändå inte bör verkställas. Frågan är då om det uppkommer suspensiv effekt i dessa fall.

text: EU-domstolen uttalar i

text: och

text: att suspensiv effekt inte uppstår när myndigheterna med stöd av art. 27.4 fattar beslut om inhibition på andra grunder än i samband med ett överklagande och att fristen för överföring i art. 29.1 DF i dessa fall inte avbryts. Detta får till följd att överföringsfristerna i dessa fall inte förlängs.

text: EU-domstolen uttalar i domen också i vilka fall fristerna kan förlängas. I art. 29.2 DF anges två fall där fristerna för överföring kan förlängas. Det är om personen är frihetsberövad eller om han eller hon håller sig undan. EU-domstolen säger att art. 29.2 inte kan tillämpas analogt i andra fall där det är omöjligt att verkställa beslutet om överföring. Bestämmelsen i art. 29.2 är ett undantag från de frister som förefskrivs i art. 29.1 och unionslagstiftaren har inte infört någon allmän bestämmelse i DF som anger avbrott eller tillfälligt upphörande av fristerna. Det innebär att om Migrationsverket inhiberar ett överföringsbeslut enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: på andra grunder än till följd av ett överklagande så avbryts inte fristerna för överföring (såvida inte något av de undantag som anges i art. 29.2 aktualiseras). Verkställigheten avbryts dock till dess att fristen för överföring har löpt ut, om inte verket upphäver inhibitionsbeslutet innan dess.

text: Eftersom Migrationsverkets möjlighet att besluta om inhibition med stöd av

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: inte enbart är kopplad till att överföringsbeslut överklagas, är det mycket viktigt att verket anger och motiverar rätt orsak till inhibitionsbeslutet, eftersom det påverkar om och när suspensiv verkan uppstår.

text: Genomförs inte överföringen inom tidsfristen på sex månader i

text: artikel 29.1

text: eller inom de frister som anges i

text: artikel 29.2

text: , övergår ansvaret på den anmodande medlemsstaten, dvs. den medlemsstat som har fattat beslutet om överföring.

text: 3. Överklagande i andra fall än överföringsbeslut

text: 3.1 EU-domstolens dom i

text: och dess direkta effekt

text: Som ovan anges, har EU-domstolen i

text: mål C-19/21

text: infört en ny grund för överklagande enligt DF i andra fall än de som anges i art. 27, dvs. överklagande av överföringsbeslut. Det rör situationen att en medlemsstat har avslagit en framställan om övertagande enligt art. 8.2 DF från en annan medlemsstat av ett ensamkommande barn som har en släkting i den första medlemsstaten.

text: Situationen regleras varken i DF eller i svensk rätt och i det följande redogörs för varför och på vilket sätt EU-domstolens dom ska tillämpas i nationell rätt.

text: Genom Sveriges medlemskap i EU har riksdagen (

text: 10 kap. 6 § regeringsformen

text: ) överlåtit delar av sin beslutanderätt i rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter till EU.

text: EU-domstolen har (dom EG 26/62) fastställt EU:s lagstiftnings direkta effekt. I domen uttalar domstolen att EU-rätten inte bara skapar skyldigheter för medlemsstaterna utan även rättigheter för privatpersoner. Privatpersoner kan därför dra fördel av dessa rättigheter och direkt åberopa EU-rätten i nationella domstolar, oberoende av om det finns rättsmedel i den nationella lagstiftningen.

text: Principen om direkt effekt rör primärrätten men även rättsakter som kommer från sekundärrätten, det vill säga rättsakter som är antagna av EU-institutionerna, såsom förordningar, direktiv och beslut. Förordningar har alltid direkt effekt och är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. EU-domstolen uttolkar EU-rätten, bl.a. EU:s förordningar och direktiv och dess avgöranden blir en del av EU-rätten.

text: DF har således direkt effekt. Nationell rätt kan därmed bara komplettera förordningen i delar som inte kan anses ingå i förordningens regelverk.

text: 3.2 Tillämpningsområdet för

text: EU-domstolen har i

text: nu funnit att DF ska tolkas så att det, utöver vad som framgår av ordalydelsen i art. 27.1 DF, även finns en möjlighet för ett asylsökande ensamkommande barn att överklaga en medlemsstats beslut att avslå en framställan om övertagande enligt art. 8.2 DF. Domstolen uttalar att denna rätt till överklagande härleds från art. 27.1 DF. Domstolens dom är tydlig och innebär att DF innehåller n överklagandemöjlighet för ett asylsökande ensamkommande barn som inte tidigare tillämpats. Överklagandemöjligheten ska tillämpas utan hinder av att nationell lag inte reglerar situationen.

text: Argumentationen för domslutet är i korthet ensamkommande barns särskilt utsatta situation och att barnets intresse bör väga tungt.

text: Artikel 8.1

text: DF rör ett ensamkommande barn som har en familjemedlem inklusive syskon i en annan MS. Art. 8.2 rör andra ”släktingar” än familjemedlemmar till ett ensamkommande barn.

text: Artikel 8.3

text: DF rör situationen när ett ensamkommande barn har familjemedlemmar eller släktingar som avses i art. 8.1 eller 8.2 som vistas i mer än en MS. Då ska ansvarig MS fastställas utifrån vad som är bäst för barnet.

text: Migrationsöverdomstolen har i

text: MIG 2020:4

text: uttalat att Migrationsverkets beslut att inte samtycka till att ta över ansvaret för en asylsökande efter en framställan enligt Dublinförordningen från en annan medlemsstat inte kan överklagas. Det avgörandet rörde art. 9.

text: ”Familjemedlemmar” till ett ensamkommande barn i art. 8.1 är närmare än andra ”släktingar” i art. 8.2. Migrationsöverdomstolens avgörande bör fortfarande ha giltighet eftersom det rörde en annan situation än EU-domstolens avgörande och även därför att det inte finns samma syfte, nämligen den utsatta situation som ett ensamkommande barn befinner sig i. Man kan av domen dra slutsatsen att överklagandemöjligheten för en nekad accept enligt art. 8 bör ges i DF p g av att det rör sig om ensamkommande barn, som har ett starkare skydd.

text: Utan uttryckligt stöd i domstolsavgörande av EU-domstolen eller Migrationsöverdomstolen bör Migrationsverket därför inte tillämpa domen i andra ej-accepter, än de som rör begäran från andra MS om övertagande med stöd av artiklarna

text: eller

text: DF. Rätten att överklaga en ej-accept bör alltså inte gälla för andra artiklar än dessa.


doctype: stallningstagande

text: Från och med den 12 juni 2026 ska de förordningar som ingår i EU:s migrations- och asylpakt tillämpas, bland annat asylprocedurförordningen och skyddsgrundförordningen. Detta innebär bl.a. att

text: utlänningslagens

text: och utlänningsförordningens bestämmelser inte är tillämpliga i de delar de är i strid med eller regleras av dessa förordningar. Den anpassade nationella lagstiftningen träder i kraft vid olika tillfällen. Detta rättsliga ställningstagande/denna rättsutredning/rättsliga kommentar är inte uppdaterat i relation till förordningarnas bestämmelser eller anpassad nationell lagstiftning. Notera att det i

text: utlänningslagen

text: och i vissa av de EU-rättsliga förordningarna finns övergångsbestämmelser som reglerar vilka ärenden som ska träffas av de olika regelverken.

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-06-15 2.0 Friskrivningsklausul RA/082/2026

text: -02 -06 20 20 5 rD ty S

text: I N S T R U K T I O N

text: UNHCR har gett kritik till Sverige att vi saknar en definition, se bl.a. UNHCR recommendations to Sweden on strengthening refugee protection in Sweden, Europe and globally, 16 september 2022, avsnitt 2.6. s. 6. Jfr UNHCR (2016). Mapping statelessness in Sweden, s. 75. På Island har man t.ex. ett särskilt förfarande en s.k. stateless determination procedure för att fastställa om en person är statslös. Om en person bedöms som statslös i en sådan procedur blir bedömningen bindande för andra myndigheter och det fattas ett särskilt beslut om statslösheten som sådan. Att en person är statslös innebär också att personen kan beviljas ett uppehållstillstånd på grund av statslösheten. Jfr artikel 39 i isländsk utlänningslag. Jfr även UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014. UNHCR rekommenderar att Sverige inför en stateless determination procedure, se UNHCR recommendations to Sweden on strengthening refugee protection in Sweden, Europe and globally, 16 september 2022, avsnitt 2.6. s. 6 f. Se t.ex.

text: 4 kap. 1 § tredje stycket

text: 4 kap. 2 § tredje stycket

text: 4 kap. 4 §

text: utlänningslagen

text: samt 6 och 8 § lagen om svenskt medborgarskap. Enligt praxis anses i ärenden om svenskt medborgarskap identiteten bestå av sökandens namn, födelsetid och, som huvudregel, medborgarskap (

text: prop. 1997/98:178 s. 15

text: ). Samma definition gäller i ärenden om uppehållstillstånd grundat på anknytning (se

text: MIG 2011:11

text: ) samt i asylärenden (jfr

text: MIG 2014:1

text: ). Jfr

text: 4 kap. 4 § utlänningslagen

text: . En statslös person behöver t.ex. bara 4 års hemvist i Sverige, i stället för 5 år enligt 11 § lagen om svenskt medborgarskap. Jfr UNHCR (2016). Mapping statelessness in Sweden, s. 75. Skatteverket är en sådan annan myndighet. Skatteverket ska t.ex. registrera i folkbokföringsdatabasen att en person har utländskt medborgarskap. Skatteverket kan registrera personen med ett eller flera utländska medborgarskap eller att personen är statslös. Jfr

text: 1 § folkbokföringslagen (1991:481)

text: och

text: 2 kap. 3 § första stycket 8 lagen (2001:182)

text: om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet.

text: Prop. 1999/2000:147 s. 15

text: och

text: . 12 Se artikel 15 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och artikel 4 i 1997 års europeiska konvention om medborgarskap (

text: SÖ 2001:20

text: ). 13 Den mest centrala internationella överenskommelsen är 1961 års FN-konvention om begränsning av statslöshet (

text: SÖ 1969:12

text: ). Av artikel 1.1 a i konventionen framgår att en konventionsstat ska bevilja en på dess territorium född person medborgarskap om denna annars skulle bli statslös. 14 Jfr

text: artikel 7 i FN:s konvention om barnets rättigheter

text: (barnkonventionen), artikel 15 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna samt ingressen och artiklarna 4 och 6 2 p. i 1997 års europeiska konvention om medborgarskap (

text: SÖ 2001:20

text: ). 15

text: Prop. 1999/2000:147 s. 35

text: . 16

text: SÖ 1965:54

text: . 17 Artikel 1.1 i 1954 års statslöshetskonvention. 18 FN:s folkrättskommission, Draft Articles on Diplomatic Protection with commentaries, 2006, s. 48 f. 19

text: Prop. 1964:179 s. 4

text: och

text: . 20 I 7 § första stycket 2, 8 § andra stycket och 11 § 4 b lagen om svenskt medborgarskap finns även särskilda villkor för statslösa.

text: Prop. 1999/2000:147 s. 38

text: f. 22 Som ett exempel kan nämnas att Sverige har regler om befrielse om medborgarskap. Ett beslut om befrielse kan dock inte meddelas om personen därigenom skulle bli statslös, jfr 15 § andra stycket lagen om svenskt medborgarskap. 23

text: Prop. 1999/2000:147 s. 75

text: . 24 Jfr avsnitt 3.2. 25 Jfr UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 51. 26

text: Prop. 1999/2000:147 s. 75

text: . 27 Jfr 6 § samt 11 § som uppställer krav på 4 års hemvist i stället för 5 år för en statslös person. 28 Jfr 11 § 4 b resp. 4 c lagen om svenskt medborgarskap. 29 Se även avsnitt 3.2. 30 Jfr 6 § lagen om svenskt medborgarskap som innebär att ett statslöst barn fött i Sverige kan bli svensk medborgare om barnet har permanent uppehållstillstånd och hemvist här. 31 I UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 84 finns en icke uttömmande lista över bevis som kan vara relevanta i bedömningen av statslöshet.

text: Se UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 18. 33 Jfr t.ex. förlust genom preskription i 14 § lagen om svenskt medborgarskap. 34 Jfr t.ex. 15 § lagen om svenskt medborgarskap. 35 I Sverige finns bestämmelser om förlust av svenskt medborgarskap i 14 § lagen om svenskt medborgarskap. Det svenska medborgarskapet kan dock aldrig förloras om förlusten skulle leda till att personen blir statslös (fjärde stycket), andra länder kan dock ha andra bestämmelser som gör att personen blir statslös. 36 Jfr UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 25. 37 Jfr UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 50. 38 Det förekommer att länder inte följer sin medborgarskapslagstiftning ordagrant och det kan därför bli nödvändigt att göra en bedömning av om en person verkligen är statslös trots att lagstiftningen i aktuellt land ger uttryck för att personen är medborgare i landet. I en sådan situation bör bevisbördan åligga den sökande, jfr med vad som sägs i avsnitt 3.2 nedan. Jfr även UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 23 och 24. 39 Jfr 2 § lagen om svenskt medborgarskap. 40 Jfr 4 § lagen om svenskt medborgarskap. 41 S.k. legitimering. Jfr t.ex. den tidigare gällande 4 § i lagen om svenskt medborgarskap samt p. 2 övergångsbestämmelserna till lagen om svenskt medborgarskap (SFS 2014:481). 42 Jfr t.ex. Irans medborgarskapslagstiftning, artikel 976 p. 6 i The Civil Code of the Islamic Republic of Iran.

text: Kallas även nationalitetsprincipen eller ”jus sanguinis, blodets rätt”. 44 Kallas även domicilprincipen eller ”jus soli, markens rätt”. 45 Sandesjö och Björk, Medborgarskapslagen, Med kommentarer, fjärde upplagan, s. 24. 46 Jfr UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 35. 47 Det skulle t.ex. i en situation när ett barn är fött i Sverige och där föräldrarna har gift sig här i landet, kunna bli aktuellt att utreda flera frågor. Om det av förälderns medborgarskapslands lag framgår att barn födda inom äktenskap förvärvar medborgarskap från sin mor måste först utredas huruvida det andra landet erkänner kvinnan som mor till barnet. Det måste också utredas om det svenska äktenskapet erkänns. Först därefter kan konstateras om barnet förvärvat medborgarskap från modern. 48 T.ex. Somalia och Syrien. 49 Jfr

text: prop. 1999/2000:147 s. 38

text: Jfr dock med vad som sägs om olika beviskrav i avsnitt 3.2. 51 Jfr

text: prop. 1997/98:178, s. 15

text: (svenskt medborgarskap),

text: MIG 2011:11

text: (anknytning), och

text: MIG 2014:1

text: (asyl). 52 Jfr rättsligt ställningstagande om sannolik identitet i asylärenden, RS/031/2021 och

text: MIG 2007:12

text: . 53 Jfr

text: prop.1997/98:178, s. 10

text: prop. 2005/06:72 s. 68

text: f.,

text: MIG 2011:11

text: MIG 2012:1

text: samt

text: MIG 2016:6

text: som handlar om uppehållstillstånd på grund av anknytning. 54 11 § 1 lagen om svenskt medborgarskap. 55 Vid familjeåterförening ska en proportionalitetsavvägning göras när den sökande inte kan styrka sin identitet för att avgöra om en bevislättnad kan vara motiverad med innebörden att identiteten ska göras sannolik. Jfr RS/037/2021. 56 Jfr 6 §, 7 § första stycket 2, 8 § andra stycket och 11 § 4 b lagen om svenskt medborgarskap 57 Jfr

text: prop. 1999/2000:147 s. 38

text: f. där det framgår att det ska stå klart att barnet är statslöst. Se även avsnitt 2 ovan. 58 Se

text: 2 kap. 7 § regeringsformen

text: . 59

text: Prop. 1994/95:179 s. 57

text: . 60 Jfr med vad som sägs i avsnitt 3.1.1.1 ovan.

text: Jfr

text: MIG 2007:45

text: I och II. En annan princip för att avgöra vem det är som har den subjektiva bevisbördan, när det inte framgår av den aktuella författningen, är att den som har lättast att få fram bevisningen har bevisbördan. Jfr även rättsligt ställningstagande om beviskravet i anknytningsärenden, RS/030/2021 samt rättsligt ställningstagande om sannolik identitet i asylärenden, RS/031/2021. Se även

text: MIG 2007:24

text: MIG 2007:40

text: samt

text: MIG 2019:2

text: som avser ärenden om svenskt medborgarskap. 62 Jfr UNHCRs Handbook on Protection of Stateless Persons, 30 June 2014, p. 88-89. 63 Jfr

text: 23 § förvaltningslagen (2017:900)

text: samt det rättsliga ställningstagandet om beviskravet i anknytningsärenden RS/030/2021. 64 Jfr

text: MIG 2007:24

text: MIG 2007:40

text: samt

text: MIG 2019:2

text: som avser ärenden om svenskt medborgarskap. 65 Jfr 6-

text: 9 § förvaltningslagen

text: . 66 Jfr

text: prop. 1997/98:178 s. 8

text: samt de rättsliga ställningstagandena RS/030/2021 och RS/031/2021. 67 Jfr

text: 35 kap.

text: 5 §§

text: rättegångsbalken (1942:740)

text: och

text: 30 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

nyckelord: Praxis Medborgarskap Lagstiftning Statslösa Beviskrav

publisher: Migrationsverket

status: gällande

title: Bedömning av statslöshet som en del av en persons identitet

org: migr

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

type: rubrik

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

type: stycke

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: 1. Bakgrund, syfte och avgränsning

text: Det finns ingen definition av uttrycket statslös i svensk nationell rätt. Det finns inte heller någon gemensam vägledning för hur bedömningen av om en person är statslös ska gå till. Det saknas också regler om vilket underlag eller vilket

text: beviskrav som ska krävas för att slå fast att en person är statslös. Sverige har heller inget särskilt förfarande för bestämmandet av statslöshet och det fattas

text: inget särskilt beslut om att en person är statslös. Bedömningen av statslöshet kan alltså inte överklagas särskilt. Begreppet förekommer dock både i

text: utlänningslagen (2005:516)

text: och i lagen (

text: ) om svenskt medborgarskap.

text: När en person ansöker om asyl eller uppehållstillstånd på annan grund måste Migrationsverket som huvudregel, i samband med att identiteten bedöms, ta

text: ställning till om personen har ett medborgarskap. En sådan bedömning kan resultera i att personen bedöms som statslös. Statslösheten kan även ha betydelse

text: när det gäller beviljande av resedokument. I samband med att en person anmäler eller ansöker om svenskt medborgarskap måste Migrationsverket också ta ställning till om personen är statslös, eftersom statslösheten i sig kan medföra generösare

text: villkor.

text: Frånvaron av närmare bestämmelser och styrning kring statslöshet kan skapa

text: inkonsekvens i bedömningen av om en person är statslös. Inte bara internt på

text: Migrationsverket, utan även mellan myndigheter. På Migrationsverket förekommer bl.a. registreringar att personer är statslösa, men även att en persons medborgarskap är okänt eller under utredning.

text: Migrationsverket saknar en gemensam process och bestämmelser för att fastställa statslöshet. Det finns heller inga gemensamma bestämmelser om bevisning. Syftet med det rättsliga ställningstagandet är att definiera uttrycket statslös och ge vägledning kring hur bedömningen av statslöshet ska gå till när en persons identitet utreds.

text: Det rättsliga ställningstagandet kommer inte att ge vägledning kring individuella bedömningar om statslöshet utifrån olika länders medborgarskapslagstiftningar och inte heller frågor om statslöshet som är direkt kopplade till bedömningen av en persons eventuella skyddsbehov i en asylprocess.

text: 2. Definition av statslöshet

text: En viktig utgångspunkt i svensk lagstiftning och i praxis på medborgarskapsområdet är undvikandet av statslöshet samt att alla har rätt 12 13 till ett medborgarskap . Det är också utgångspunkten i flera internationella 14 15 konventioner som Sverige åtagit sig att följa. Sverige har tillträtt 1954 års FN-konvention angående statslösa personers rättsliga ställning (nedan kallad konventionen). Konventionen innehåller en definition av uttrycket ”statslös person”:

text: I denna konvention avses med uttrycket >>statslös person>> den som ej av någon stat med tillämpning av dess lagstiftning anses såsom dess medborgare.

text: Definitionen anses utgöra internationell sedvanerätt. Konventionen omfattar endast de som är de jure statslösa, dvs. statslösa på grund av lag. De facto statslösa, personer som har ett medborgarskap men som inte står under medborgarskapslandets beskydd, omfattas inte av konventionen.

text: Som tidigare har nämnts saknar svensk nationell rätt en definition av uttrycket statslös, men Migrationsverket tillämpar definitionen i 1954 års konvention.

text: I 6 § lagen om svenskt medborgarskap finns en särskild bestämmelse om förvärv av svenskt medborgarskap för statslösa barn födda i Sverige.

text: I förarbetena uttalas att bestämmelsen bara blir tillämplig om det står klart att barnet verkligen är statslöst och att barn där medborgarskapet är okänt inte omfattas av bestämmelsen. Barnen måste också vara ofrivilligt statslösa dvs. utan egen, eller föräldrarnas förskyllan. Vissa länder har t.ex. bestämmelser om befrielse från medborgarskap som innebär att en person kan ansöka om att bli befriad från sitt medborgarskap. Att ett barn genom ett enkelt förfarande kan få medborgarskap i ett land, t.ex. genom föräldrarnas registrering av barnets födsel hos utländsk behörig myndighet, påverkar dock inte identitetsbedömningen av om ett barn ska anses statslöst eller inte. Dessa förarbetsuttalanden ska vara utgångspunkten i Migrationsverkets bedömningar om statslöshet, när statslösheten i sig måste styrkas.

text: I en situation där en person själv, eller genom sina vårdnadshavare (om personen är ett barn), har avsagt sig sitt medborgarskap och alltså personligen ”gjort” sig statslös genom egen förskyllan, är personen fortsatt att anse som statslös enligt definitionen i 1954 års konvention. Däremot ska personen, utifrån ovanstående förarbetsuttalanden , inte åtnjuta de privilegier som statslösa har i lagen om svenskt medborgarskap. En sådan person skulle t.ex. vara tvungen att uppfylla kravet på fem års hemvist i Sverige, i stället för det lägre kravet om fyra år som gäller för statslösa, för att kunna bli svensk medborgare efter ansökan.

text: 3. Utredning och bedömning

text: Statslöshet i sig kan vara av avgörande betydelse för den enskilde och det är därför viktigt att en persons eventuella statslöshet utreds ordentligt. Om vi inte utreder statslösheten tillräckligt noggrant kan en person t.ex. gå miste om att bli svensk medborgare. I varje enskilt ärende måste det ske en individuell bedömning av om en person är statslös och i den utredningen bör bl.a. sökandens lämnade uppgifter, handlingar och annan skriftlig bevisning bedömas samt relevant landspecifik medborgarskapslagstiftning granskas.

text: Som ett första led i bedömningen av om en person är statslös måste utredas om personen har ett medborgarskap. I en sådan bedömning blir personens anknytning till ett land, eller flera länder särskilt viktig.

text: Bedömningen är begränsad till det land, eller de länder som personen har en relevant anknytning till, t.ex. genom födsel i ett land, föräldrars medborgarskap eller tidigare hemvist. Det kan därför vara relevant att känna till grundläggande principer om framför allt förvärvande av medborgarskap. Det är dock viktigt att 33 34 ha med sig att vissa länder även tillämpar regler om förlust , befrielse och/eller återkallelse av medborgarskap under vissa förutsättningar. Att en person har förlorat eller befriats från sitt medborgarskap, eller fått det återkallat skulle alltså kunna innebära att en person är statslös, trots att personen tidigare varit medborgare i ett land.

text: Att en person är halvvägs genom ett ansökningsförfarande om medborgarskap innebär inte att personen har ett medborgarskap. Detsamma gäller en person som genom ett enkelt förfarande skulle kunna bli medborgare i ett land. På samma sätt kan inte heller en person som befinner sig i ett förfarande för att bli befriad från sitt medborgarskap sägas vara statslös.

text: Sammanfattningsvis kan det finnas flera omständigheter som kan ha påverkat en persons medborgarskap och det är viktigt att utreda vilka sådana omständigheter som är aktuella i varje enskilt ärende där en persons statslöshet ska bedömas.

text: 3.1 Förvärvande av medborgarskap

text: Hur ett medborgarskap förvärvas bestäms av olika länders medborgarskapslagstiftningar . Ett medborgarskap kan t.ex. förvärvas automatiskt 39 40 41 vid födelsen , genom adoption eller genom föräldrars äktenskap . Ett medborgarskap kan även förvärvas efter beslut genom t.ex. en ansökan om att bli medborgare i ett visst land. Vissa länders medborgarskapslagstiftning innebär även att medborgarskapet överförs från den ena personen till den andra genom äktenskap.

text: Om det finns ett beslut om medborgarskap i ett land bör bedömningen sällan bli komplicerad. Det kan dock bli mer problematiskt när det gäller att ta ställning till om ett automatiskt förvärv har skett, och/eller om något har inträffat sedan dess som gör att personen numera är statslös t.ex. genom förlust eller återkallelse.

text: 3.1.1 Härstamnings- och territorialprincipen

text: Det brukar talas om två principer vid automatiskt förvärvande av medborgarskap, 43 44 dels härstamningsprincipen och dels territorialprincipen . Härstamningsprincipen innebär att föräldrarnas medborgarskap är avgörande för vilket medborgarskap ett barn får. Territorialprincipen i sin tur innebär att ett barn får medborgarskap i det land där det föds. Bedömningen av om ett barn blivit medborgare i ett land genom härstamningsprincipen torde många gånger vara mer komplicerad, eftersom det handlar om en bedömning av om en förälder kan anses ha fört över sitt medborgarskap till sitt eller sina barn.

text: När ett medborgarskap förvärvas automatiskt utfärdas normalt inga dokument som en del av en sådan process. I sådana situationer kan dock ett födelsebevis många gånger agera bevis på var en person är född och vem eller vilka som är personens föräldrar. Dessa uppgifter tillsammans med relevant medborgarskapslagstiftning kan sedan utgöra bevis på att personen har förvärvat medborgarskap i ett land.

text: Gemensamt för båda ovanstående principer är att det är viktigt att utreda hur aktuell medborgarskapslagstiftning såg ut när barnet föddes, eftersom det är vid den tidpunkten medborgarskapet i regel förvärvas automatiskt.

text: 3.1.1.1 Förvärv av medborgarskap genom en förälder

text: Om vi ska göra en bedömning av om ett barn har förvärvat utländskt medborgarskap från en förälder är det viktigt att utreda om föräldraskapet gäller i förälderns medborgarskapsland och om det följer av landets lagar att barnet förvärvar medborgarskap från föräldern.

text: Det kan enligt landets lagar ha betydelse vilken typ av föräldraskapsrelation det är fråga om. Till exempel att barnet enligt landets lagar förvärvar medborgarskap från sin mor, men inte från sin far, eller tvärtom. Det kan också ha betydelse om föräldrarna är gifta eller inte och om äktenskapet i så fall gäller i det aktuella landet. I vissa länder anses t.ex. barn födda utom äktenskap inte ha någon far, även om det finns en utpekad man som påstås vara biologisk far till barnet. Barnet kan i ett sådant fall inte förvärva den utpekade faderns medborgarskap.

text: Om barnet inte förvärvar medborgarskap i förälderns medborgarskapsland kan barnet vara statslöst, trots att barnets föräldrar inte är det. I en situation när vi inte vet om föräldraskapet är fastställt eller föräldern inte kan visa att barnet har förvärvat medborgarskap i ett land, är det inte klarlagt att barnet är statslöst.

text: Barnet skulle faktiskt kunna ha ett medborgarskap, trots att det inte är visat. I en sådan situation är medborgarskapet snarare okänt.

text: 3.2 Beviskrav och bevisbörda

text: Det har tidigare nämnts att bedömningen av om en person är statslös kan bli aktuell i samband med att en person ansöker om asyl, uppehållstillstånd på annan grund, eller svenskt medborgarskap. Fråga kan uppstå vilket beviskrav som gäller och vem det är som har bevisbördan för ”statslösheten”.

text: Enligt praxis består identiteten av sökandens namn, födelsetid och som huvudregel, medborgarskap. Enligt Migrationsverkets bedömning ska definitionen av identitet inte utesluta ”statslöshet” som en del av identitetsbegreppet. Att en person är statslös och alltså saknar ett medborgarskap är en precis lika viktig del av en persons identitet som att personen har ett medborgarskap i ett visst land.

text: Beviskravet för asylsökande är att identiteten ska göras sannolik. I ärenden om 53 54 uppehållstillstånd på annan grund och i ärenden om svenskt medborgarskap är kravet däremot att identiteten som huvudregel ska vara styrkt. I anmälningsärenden om svenskt medborgarskap som inte har något krav på styrkt identitet, men där statslösheten i sig är eller kan vara avgörande för förvärvet av svenskt medborgarskap, ska beviskravet också vara styrkt. Ett beslut om svenskt medborgarskap är nämligen oåterkalleligt och kan aldrig återkallas oavsett grund, vilket gör att ett högt ställt beviskrav är nödvändigt. Regeringen har i detta sammanhang betonat att det är av största vikt, för att i möjligaste mån undvika att svenskt medborgarskap beviljas p.g.a. falska uppgifter, att beslut om svenskt medborgarskap föregås av en noggrann utredning av bl.a. en persons identitet.

text: I en situation när en person inte når upp till de beviskrav som ställs och därigenom varken kan styrka, eller göra sitt medborgarskap eller sin statslöshet sannolik, får personens medborgarskap bedömas som okänt.

text: Att beviskraven varierar i olika sammanhang beroende på ärendeslag kan innebära att en person bedöms som statslös i en situation, t.ex. i en asylprocess där beviskravet är sannolikt, men att statslösheten sedan utreds igen i ett ärende om svenskt medborgarskap där statslösheten i stället ska styrkas. Det är en oundviklig konsekvens av hur lagstiftningen ser ut och hur praxis har utvecklats.

text: Även om beviskraven ser annorlunda ut ska vi sträva mot att statslösheten blir ordentligt utredd från början, så att olika bedömningar av statslösheten på Migrationsverket undviks i allra högsta grad.

text: Normalt är det den som ansöker om en förmån som ska bevisa att förutsättningarna är uppfyllda. Utgångspunkten är alltså att det är den sökande som har bevisbördan för att hon eller han är statslös. I nuvarande situation är det fråga om att bevisa en så kallad negativ omständighet, att sökanden inte är medborgare i ett land. I en sådan situation, med de svårigheter som är förenade med att bevisa ett ”ickeexisterande” av medborgarskap, bör utredningsskyldigheten avseende personens statslöshet vara delad mellan Migrationsverket och den sökande. Det innebär att det åligger både Migrationsverket och den enskilde att samla in och värdera alla bevis för att fastställa statslösheten. Migrationsverket ska leda utredningen och se till att nödvändigt material kommer in. Det innebär bl.a. att verket kan behöva ge den sökande anvisningar om vilken kompletterande utredning som behövs , men även att verket får överväga om det är lämpligare att inhämta utredningen på annat sätt, t.ex. genom landinformation i Lifos. Det räcker t.ex. inte att en person uppger att hon eller han är statslös.

text: I svensk rätt tillämpas fri bevisprövning, vilket innebär att det inte finns någon begränsning kring vilka bevismedel som får användas, eller vilket bevisvärde en viss bevisning ska ha. Rätten får i princip fritt bedöma värdet av den bevisning som finns i målet och några regler för vilket värde ett visst bevismedel ska ha jämfört med andra finns inte. All bevisning som finns i ett ärende ska därför beaktas och en individuell bedömning ska göras i det enskilda ärendet.

type: stallningstagande


text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: ange datum nummer innehåll XX/XXX/XXXX ange datum nummer innehåll XX/XXX/XXXX

text: -21 -06 23 20 5 rD ty S

text: Redogörelsen här bygger på information som Migrationsverkets enhet för migrationsanalys har sammanställt i en rapport publicerad den 20 februari 2024, Landinformation: Belarus. Risker för politiskt oppositionella efter valet 2020, in- och utresor och passutfärdande (Lifos dokumentnr: 48078). Publikationen kan laddas ner från http://lifos.migrationsverket.se och innehåller hänvisningar till primärkällor samt en utvecklad beskrivning av allmänt kända förhållanden.

nyckelord: Pass Främlingspass Utlänningslag Belarus

title: Belarusiska medborgares möjligheter att skaffa pass

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: 1 Syfte och avgränsning

text: Detta rättsliga ställningstagande syftar till att ge vägledning angående vilken betydelse belarusiska medborgares möjligheter att skaffa pass kan ha i de bedömningar som ska göras i vissa ärenden där frågan om passinnehav eller möjligheten att skaffa pass är av vikt.

text: Ställningstagandet tar endast upp de särskilda frågor rörande passkrav och främlingspass som blivit aktuella som en följd av de belarusiska myndigheternas beslut att sluta utfärda pass vid beskickningar i utlandet. Detta ställningstagande redogör således inte för samtliga övriga villkor som måste vara uppfyllda för att främlingspass eller uppehållstillstånd ska kunna beviljas.

text: 2 Nuläge

text: Den 4 september 2023 utfärdades ett presidentdekret, ”Om förfarandet att utfärda pass och utföra tjänster”, enligt vilket uppgiften och möjligheten att utfärda eller förlänga pass fråntas den belarusiska utrikesrepresentationen. De enda konsulära befogenheter som kvarstår avseende resehandlingar är att utverka ett återvändandecertifikat (giltigt för en inresa i Belarus) och att makulera passhandlingar. Dekretet, som enligt sin lydelse trädde i kraft omedelbart, avskaffade också möjligheten för belarusiska medborgare att få handlingar attesterade vid belarusiska beskickningar.

text: Företrädare för människorättsorganisationerna Human Constanta och Viasna uppger att presidentdekretet implementeras fullt ut och att det inte finns några undantag, varken angivna i dekretet eller, såvitt känt, i praktiken. Beskickningar kan endast utfärda återvändandecertifikat samt certifikat, för samma syfte, till barn som fötts utomlands.

text: För den enskilde innebär dekretet således att den enda möjligheten att ordna en ny passhandling, utan undantag, är att göra detta i Belarus.

text: Det formella syftet med dekretet beskrivs i en offentlig kommuniké som publicerats på den officiella webbsidan för Belarus president som att ”ytterligare stärka processen för vissa administrativa procedurer och optimera arbetet på Belarus diplomatiska och konsulära representationer”.

text: I ett uttalande från FN:s särskilde rapportör m.fl. framförs dock bland annat att beslutet är en del av en policy att bestraffa belarusier som lever i exil; däribland försvarare av mänskliga rättigheter, journalister och medlemmar av oppositionen, för deras uppfattade politiska illojalitet. Även företrädare för Viasna är av uppfattningen att det främsta syftet med beslutet är att försätta belarusier utomlands i en besvärlig situation och ytterligare bestraffa dem.

text: Både företrädare för Human Constanta och Viasna uppger att det generellt sett inte finns några problem med att ansöka om och få pass utfärdat i Belarus. Enligt båda organisationerna möts dock personer som återvänder för att förnya sina pass av misstänksamhet. Human Constantas företrädare uppger att det finns flera fall där personer som återvänt i syfte att förnya sitt pass (och uppgett att detta har varit syftet med återvändandet) har gripits några dagar senare. Detta händer inte generellt, men det finns en sådan risk. Enligt företrädaren för Viasna varierar situationen, men det har förekommit gripanden och andra kontrollåtgärder i samband med att personer återvänt i syfte att förnya sina pass.

text: 3 Rättslig reglering

text: För att kunna beviljas ett uppehållstillstånd i Sverige måste den sökande ha ett pass, vilket följer av

text: 2 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716)

text: . Vissa kategorier av utlänningar är generellt undantagna från passkravet (för exempel på det, se bestämmelserna i 2 kap. 1 § utlänningsförordningen [2006:97]).

text: Andra är undantagna endast om de saknar pass och dessutom saknar möjlighet att inom rimlig tid skaffa ett (2 kap. 1 § första stycket och 1 a § utlänningsförordningen).

text: Om en utlänning inte har någon handling som gäller som pass och saknar möjlighet att skaffa en sådan handling, får Migrationsverket utfärda främlingspass för honom eller henne (

text: 2 kap. 1 a § första stycket utlänningslagen

text: 4 Rättslig bedömning

text: 4.1 Ärenden om främlingspass

text: Av befintlig landinformation framgår att belarusiska medborgare som befinner sig utomlands inte kan få nya pass utfärdade via landets utrikesrepresentation. I ärenden om fakultativa främlingspass måste dock även förutsättningarna att skaffa pass i hemlandet bedömas.

text: När det ska bedömas om en sökande har möjlighet att skaffa pass finns ett visst utrymme för att beakta vilka svårigheter som skulle vara förenade med att faktiskt ta sig till hemlandet och lämna in en ansökan samt andra förhållanden som omgärdar passutfärdandet. Graden av osäkerhet rörande de generella utsikterna att få ett pass kan också ges viss betydelse.

text: Återvändande belarusiers möjlighet att skaffa pass måste ses i ljuset av det förmodade syftet med det ovan nämnda presidentdekretet (så som det beskrivs av FN:s särskilde rapportör) och övrig landinformation. Under nuvarande förhållanden bör belarusier därför inte uppmanas att resa till hemlandet för att skaffa pass. I praktiken innebär detta att belarusiska medborgare som befinner sig utomlands saknar möjlighet att skaffa en handling som gäller som pass.

text: Giltighetsområdet för ett främlingspass som utfärdas av de skäl som redovisas ovan bör begränsas på så sätt att passet inte gäller i Belarus.

text: 4.2 Ärenden där det villkorade undantaget från passkravet ska prövas

text: Som nämnts kan i vissa fall en utlänning beviljas uppehållstillstånd trots att hon eller han saknar pass, om det inte är möjligt att skaffa ett pass inom rimlig tid (2 kap. 1 och 1 a §§ utlänningsförordningen) via antingen sitt hemlands utrikesrepresentation eller myndigheterna i hemlandet.

text: Under nuvarande förhållanden kan det antas att en sökande från Belarus som befinner sig utomlands saknar möjlighet att inom rimlig tid skaffa ett pass.