identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2671490

title: Begreppet stadigvarande användning m.m. vid frivillig beskattning; mervärdesskatt

text: 1 Sammanfattning

text: För att uthyrning av en lokal ska kunna bli föremål för frivillig beskattning krävs att lokalen, såvitt här är aktuellt, hyrs ut för stadigvarande användning i en verksamhet där transaktionerna helt eller delvis medför avdragsrätt.

text: Skatteverket anser att kravet på stadigvarande användning förutsätter att hyresvärden kan visa att uthyrningen av en lokal ska ske kontinuerligt under en viss längre tid till hyresgäster med verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Detta kan normalt ske genom hyresavtal om minst ett år eller med stöd av andra objektiva omständigheter om hyresavtalet avser kortare tid än så.

text: Skatteverket anser vidare att kravet på stadigvarande användning är uppfyllt även om hyresvärden hyr ut en lokal till flera hyresgäster samtidigt utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Detsamma gäller vid växelvis uthyrning av lokalen till flera hyresgäster. Den frivilliga beskattningen förutsätter i båda situationerna att uthyrning endast sker till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Frivillig beskattning är dock inte möjlig när hyresvärden själv använder den uthyrda lokalen tillsammans med hyresgästerna utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Detta gäller trots att alla inblandande parter bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt.

text: Även om hyresvärdens avsikt med uthyrningen ska läggas till grund för bedömningen anser Skatteverket att kravet på stadigvarande användning inbegriper att hyresgästen under uthyrningen faktiskt använder lokalen stadigvarande i en verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Om hyresgästen bedriver verksamhet där transaktioner både medför avdragsrätt respektive inte medför avdragsrätt, s.k. blandad verksamhet, krävs att hyresgästen stadigvarande använder lokalen i en del av verksamheten som åtminstone delvis medför avdragsrätt.

text: Med blandad verksamhet förstås också att en hyresgäst använder en lokal i egen verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt samtidigt som samma lokal hyrs ut till en eller flera andrahandshyresgäster utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Däremot räknas inte uthyrning av en byggnad till en hyresgäst som endast använder vissa av lokalerna i byggnaden i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt som uthyrning till en hyresgäst med blandad verksamhet. Den frivilliga beskattningen bestäms lokal för lokal.

text: Ställningstagandet ersätter ställningstagandet ”Begreppet stadigvarande användning vid frivillig skattskyldighet; mervärdesskatt” daterat den 22 juni 2017, dnr

text: 202 258010-17/111

text: Ställningstagandet innebär en ändrad bedömning vad gäller att frivillig beskattning är möjlig när en hyresvärd hyr ut en lokal till flera hyresgäster samtidigt utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta och vid växelvis uthyrning av lokalen till flera hyresgäster. Den frivilliga beskattningen förutsätter dock att uthyrning endast sker till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Ställningstagandet innebär också en ändrad bedömning såtillvida att med blandad verksamhet förstås även att en hyresgäst använder en lokal i egen verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt samtidigt som samma lokal hyrs ut till en eller flera andrahandshyresgäster utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Ställningstagandet innebär vidare ett förtydligande om att som uthyrning till en hyresgäst med blandad verksamhet räknas inte uthyrning av en byggnad till en hyresgäst som endast använder vissa av lokalerna i byggnaden i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt.

text: 2 Frågeställning

text: Högsta förvaltningsdomstolen (HFD) har meddelat en dom som rör stadigvarande användning vid frivillig skattskyldighet för uthyrning av lokal (

text: HFD 2023 ref. 24

text: ). HFD gör delvis en annan bedömning än vad Skatteverket har gjort i ställningstagandet ”Begreppet stadigvarande användning vid frivillig skattskyldighet; mervärdesskatt”, dnr

text: 131 675099-15/111

text: Med anledning av HFD:s dom redogör Skatteverket i detta ställningstagande för sin syn på vad som krävs för att uthyrningen ska anses uppfylla kraven på ”stadigvarande användning” när det gäller följande:

text: uthyrning under viss tid

text: uthyrning till flera hyresgäster samtidigt eller växelvis

text: uthyrning när hyresvärden själv använder lokalen

text: uthyrning när hyresgästens verksamhet ändrar inriktning

text: uthyrning till hyresgäst med blandad verksamhet

text: Ställningstagandet behandlar inte frågor som är specifika för frivillig beskattning under uppförandeskede. Kraven i

text: 12 kap.

text: och

text: 6 §§

text: mervärdesskattelagen (2023:200)

text: , ML, på stadigvarande användning är dock tillämpliga även vid frivillig beskattning under uppförandeskede.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: 3.1 Bestämmelser

text: Från skatteplikt undantas upplåtelse av hyresrätter och andra rättigheter till fastigheter (

text: 10 kap. 35 §

text: ML).

text: I

text: 12 kap.

text: ML finns bestämmelser om frivillig beskattning för fastighetsuthyrning eller bostadsrättsupplåtelse som annars skulle vara undantagen från skatteplikt (

text: 12 kap. 1 §

text: ML).

text: Om en fastighetsägare, ett konkursbo eller en mervärdesskattegrupp för stadigvarande användning i en verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt eller rätt till återbetalning enligt 14 kap. 7–9 §§ eller 36 och 37 §§ eller 60, 64, 65 eller 66 § helt eller delvis hyr ut en byggnad eller annan anläggning som utgör fastighet, får uthyrningen omfattas av frivillig beskattning. Detta gäller dock inte om uthyrningen avser stadigvarande bostad (

text: 12 kap. 5 §

text: ML).

text: Uthyrning till staten, en kommun eller ett samordningsförbund får också omfattas av frivillig beskattning även om uthyrningen sker för stadigvarande användning i en verksamhet där transaktionerna inte medför avdragsrätt eller återbetalning (

text: 12 kap. 6 §

text: ML).

text: Det som sägs om uthyrning i 5 och 6 §§ gäller även vid uthyrning i andra och tredje hand, (

text: 12 kap. 7 § 2

text: ML).

text: Frivillig beskattning upphör, såvitt här är aktuellt, när fastighetsägaren övergår till att använda fastigheten för annat ändamål än för uthyrning eller annan upplåtelse som avses i 5-7 §§ (

text: 12 kap. 16 § 1

text: ML).

text: Medlemsstaterna får medge beskattningsbara personer rätt till valfrihet för beskattning av utarrendering och uthyrning av fast egendom. Medlemsstaterna ska fastställa de närmare villkoren för utövande av denna rätt till valfrihet och får inskränka vidden av den rätten (

text: artikel 137 i rådets direktiv 2006/112/EG

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt, mervärdesskattedirektivet).

text: 3.2 Förarbeten

text: När rekvisitet stadigvarande användning infördes uttalades i förarbetena att endast lokaler i vilka det bedrivs en stadigvarande mervärdesskattepliktig verksamhet kan komma ifråga för den frivilliga skattskyldigheten. Syftet med denna förändring var att undvika situationer där skattskyldigheten ideligen förändras. Vidare framhölls att kravet på stadigvarande användning bör bedömas med utgångspunkt i fastighetsägarens avsikt med uthyrningen (

text: prop. 1985/86:47 s. 40

text: Skattskyldigheten ska dock inte upphöra om lokalen efter den skattepliktiga uthyrningen står outhyrd, om fastighetsägarens avsikt är att få till stånd skattepliktig uthyrning av den (

text: prop. 1999/2000:82 s. 77

text: ff. och 142, se även

text: HFD 2015 ref. 62

text: 3.3 Praxis

text: Medlemsstater som använder sig av möjligheten enligt artikel 137.1 i mervärdesskattedirektivet att anta nationella regler som ger skattskyldiga rätt att välja om uthyrning av fast egendom ska beskattas har stort utrymme att bestämma reglernas tillämpningsområde. Medlemsstaterna ska dock särskilt beakta principen om skatteneutralitet och kravet på en riktig, enkel och enhetlig tillämpning av undantagen från skatteplikt. Neutralitetsprincipen utgör hinder för att likartade och därmed konkurrerande tjänster behandlas olika i mervärdesskattehänseende (

text: , Turn- und Sportunion Waldburg, , punkterna 27–33 och där gjorda hänvisningar).

text: Uthyrning av lokaler för användning som s.k. popup-butiker, med en begränsad hyrestid från en vecka till några månader, kan omfattas av frivillig skattskyldighet. Det väsentliga för att behålla frivillig skattskyldighet för en lokal är att hyresvärden har för avsikt att lokalen stadigvarande ska användas i en skattepliktig verksamhet. För att uppnå likabehandling ska lokaler som upplåts för samma ändamål på lika villkor behandlas lika skattemässigt. Hyresvärdens avsikt ska därför läggas till grund för bedömningen både för lokalen som redan omfattades av frivillig skattskyldighet och för lokalen som inte tidigare varit uthyrd. Avsikten är att kontinuerligt under en längre tid hyra ut de aktuella butikslokalerna till företag som ska bedriva skattepliktig verksamhet i form av popup-butiker. Trots att varje enskilt hyresförhållande kommer att vara kortvarigt får lokalerna därmed anses upplåtna för stadigvarande användning (

text: HFD 2015 ref. 62

text: Frivillig skattskyldighet kan endast medges för en viss fastighet eller viss del av en fastighet (lokal). Det är därför inte möjligt att medge sådan skattskyldighet för en procentuell andel av en och samma yta. Om det i en avgränsad del av en fastighet bedrivs verksamhet som endast till viss del är skattepliktig kan däremot frivillig skattskyldighet medges för hela den delen av fastigheten (

text: HFD 2016 ref. 51

text: Kravet på stadigvarande användning innebär inte att frivillig skattskyldighet för lokaluthyrning inte kan beviljas enbart av det skälet att lokalen disponeras av flera hyresgäster utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Även i en sådan situation är det som avgör fastighetsägarens avsikt med uthyrningen (

text: HFD 2023 ref. 24

text: , punkterna 19-20).

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Inledning

text: Den frivilliga beskattningen gäller för uthyrning av en viss fastighet eller viss del av en fastighet (lokal eller avgränsad yta). Den frivilliga beskattningen kan inte avse en procentuell andel av en och samma yta. För att kunna tillämpa frivillig beskattning krävs att en fastighetsägare, konkursbo eller mervärdesskattegrupp för stadigvarande användning i en verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt eller rätt till återbetalning hyr ut en lokal eller avgränsad yta. Frivillig beskattning kan också tillämpas vid uthyrning till staten, en kommun, ett kommunalförbund eller ett samordningsförbund.

text: Samma krav gäller vid uthyrning i andra och tredje hand.

text: I ställningstagandet används fortsättningsvis ”hyresvärd” som en beteckning på en fastighetsägare, konkursbo eller mervärdesskattegrupp, förstahandshyresgäst och andrahandshyresgäst som hyr ut. ”Hyresgäster med verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt” används fortsättningsvis som en beteckning på hyresgäster till vilka uthyrning kan bli föremål för frivillig beskattning. Med verksamhet där transaktionerna med avdragsrätt förstås också verksamhet där transaktionerna delvis medför avdragsrätt. Detta behandlas särskilt i avsnitt 4.3.2.

text: Skatteverket anser att begreppet stadigvarande användning ställer krav på både hyresvärdens och hyresgästens användning. Nedan behandlas följande situationer.

text: När det gäller hyresvärden

text: uthyrning under viss tid (se avsnitt 4.2.1)

text: uthyrning till flera hyresgäster samtidigt eller växelvis (se avsnitt 4.2.2)

text: uthyrning när hyresvärden själv använder lokalen (se avsnitt 4.2.3)

text: När det gäller hyresgästen

text: uthyrning när hyresgästens verksamhet ändrar inriktning (se avsnitt 4.3.1)

text: uthyrning till hyresgäst med blandad verksamhet (se avsnitt 4.3.2)

text: 4.2 Hyresvärdens stadigvarande användning

text: För att rekvisitet stadigvarande användning ska vara uppfyllt måste hyresvärden kunna visa att avsikten är att uthyrningen av lokalen ska ske kontinuerligt under en längre tid under sådana förhållanden att förutsättningar för frivillig beskattning föreligger.

text: 4.2.1 Uthyrning under längre tid

text: Längre hyresavtal

text: Vid längre hyresavtal kan i första hand innehållet i hyresavtalet läggas till grund för bedömningen av om uthyrningen kan anses ske för stadigvarande användning i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Om hyresavtalet gäller för en bestämd tid om minst ett år visar detta enligt Skatteverkets uppfattning att hyresvärdens avsikt i normalfallet är att hyra ut lokalen kontinuerligt under en längre tid, d.v.s. för stadigvarande användning.

text: På samma sätt anser Skatteverket att hyresavtal som gäller tillsvidare normalt får anses visa att uthyrningen sker för stadigvarande användning.

text: Avbrott i uthyrningen

text: Även om hyresvärden tecknat ett längre hyresavtal så anser Skatteverket att uthyrningen inte kan omfattas av frivillig beskattning om hyresvärden gör planerade avbrott i uthyrningen av en lokal för att använda lokalen för egen verksamhet som inte avser uthyrning med frivillig beskattning eller för att använda lokalen privat. Uthyrningen uppfyller i sådana fall inte kraven på att uthyrningen ska ske stadigvarande med frivillig beskattning.

text: Om hyresvärdens uthyrning av lokalen redan omfattas av frivillig beskattning men hyresvärden gör avbrott i uthyrning för användning i egen verksamhet som inte avser uthyrning med frivillig beskattning eller för privat användning så upphör den frivilliga beskattningen. Om avbrottet är tillfälligt kan hyresvärden efter avbrottet på nytt tillämpa frivillig beskattning under förutsättning att uthyrningen med frivillig beskattning är avsedd vara stadigvarande, d.v.s. kontinuerlig under en längre tid. Om avbrottet innebär att uthyrningen avser stadigvarande bostad kan däremot frivillig beskattning inte tillämpas. Så är fallet om t.ex. en stuga hyrs ut till ett stuguthyrningsföretag men ägaren enligt hyresavtalet har rätt att använda stugan viss tid under året.

text: Kortare hyresavtal

text: Avgörande vid hyreskontrakt för en kortare tid, d.v.s. kortare än ett år, är i stället om hyresvärden kan visa en avsikt att kontinuerligt hyra ut lokalen till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Skatteverket anser alltså i dessa fall att enbart ett ingånget hyresavtal inte är tillräckligt för att visa att hyresvärdens avsikt är att hyra ut lokalen stadigvarande, d.v.s. kontinuerligt under en längre tid. Hyresvärden måste även kunna visa andra omständigheter som tyder på att avsikten är att lokalen kontinuerligt ska hyras ut för verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt.

text: Nedan finns några exempel på sådana omständigheter som enligt Skatteverkets uppfattning kan vara av betydelse för bedömningen av om hyresvärdens avsikt är att en lokaluthyrning ska ske för stadigvarande användning när hyreskontraktet avser en kortare tid:

text: lokalens karaktär och användningsområde,

text: hyresavtalets utformning (t.ex. automatisk förlängning om avtalet inte sägs upp),

text: hyresvärdens uthyrningspolicy,

text: hyresvärdens marknadsföring av lokalerna,

text: om anpassningar gjorts av lokalerna för hyresgästens specifika verksamhet,

text: vilket slag av skattepliktig verksamhet som hyresgästen bedriver,

text: vilken av parterna som sagt upp ett tidigare gällande hyresavtal,

text: om ny uthyrning, efter en kortare tids uthyrning till en hyresgäst med skattepliktig verksamhet, sker till en närstående hyresgäst (exempelvis ett koncernföretag) vars verksamhet är undantagen från skatteplikt,

text: om en kortare tids uthyrning sker till en hyresgäst med skattepliktig verksamhet, men en ny uthyrning till en hyresgäst med verksamhet som är undantagen från skatteplikt har varit planerad sedan tidigare.

text: Hyresavtal en del av året

text: Som huvudregel kan lokaluthyrning som endast är tänkt att pågå under en del av ett år inte anses vara stadigvarande användning för verksamhet som medför avdragsrätt. I vissa fall kan ändå frivillig beskattning vara möjlig när det gäller tillfälliga verksamheter som exempelvis en sommarrestaurang eller liknande säsongsuthyrning. Detta förutsätter dock att lokalen under resten av året inte används för annan verksamhet än uthyrning med frivillig beskattning.

text: 4.2.2 Uthyrning av en bestämd lokal till flera hyresgäster samtidigt eller växelvis

text: En hyresvärds uthyrning av en lokal till en hyresgäst med verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt uppfyller kraven på stadigvarande användning även om hyresgästen använder lokalen tillsammans med andra hyresgäster utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. En hyresvärd kan därför tillämpa frivillig beskattning vid uthyrning av en lokal till flera hyresgäster samtidigt utan att någon av hyresgästerna har ensamrätt till en specifik yta. En förutsättning för den frivilliga beskattningen är dock enligt Skatteverkets uppfattning att hyresvärden uteslutande hyr ut lokalen till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Om t.ex. en av hyresgästerna bedriver verksamhet där transaktionerna inte till någon del medför avdragsrätt så skulle den frivilliga beskattningen endast avsett en procentuell andel av lokalen. Frivillig beskattning kan därför inte tillämpas i sådana fall.

text: Skatteverket anser att det också finns förutsättningar för frivillig beskattning vid växelvis uthyrning av lokalen till flera hyresgäster, t.ex. en hyresgäst jämna veckor och en annan hyresgäst udda veckor eller en hyresgäst på förmiddagarna och en hyresgäst på eftermiddagarna. Även här förutsätter den stadigvarande användningen att hyresvärden endast hyr ut lokalen till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Om uthyrningen växelvis sker till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna inte medför avdragsrätt sker ständiga avbrott i den skattepliktiga uthyrningen vilket innebär att uthyrningen inte uppfyller kraven på stadigvarande användning.

text: 4.2.3 Uthyrning av en bestämd lokal till flera hyresgäster samtidigt som hyresvärden själv använder lokalen

text: Om hyresvärden hyr ut en bestämd lokal till flera hyresgäster samtidigt som hyresvärden själv använder lokalen utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta så kan hyresvärden enligt Skatteverkets uppfattning inte tillämpa frivillig beskattning för uthyrningen av lokalen. Detta gäller oavsett om både hyresvärden och hyresgästerna i lokalen bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Hyresvärden hyr inte ut lokalen till sig själv och kan således inte tillämpa frivillig beskattning för sin egen användning av lokalen. Eftersom ingen har ensamrätt till en specifik yta i lokalen så skulle den frivilliga beskattningen, när hyresvärdens egen användning räknats bort, endast avsett en procentuell andel av lokalen. Frivillig beskattning kan därför inte tillämpas i sådana fall.

text: Om däremot hyresgästerna disponerar en avgränsad yta i lokalen med uteslutande av hyresvärden kan hyresvärden tillämpa frivillig beskattning för uthyrning av den avgränsade ytan.

text: 4.3 Hyresgästens stadigvarande användning

text: 4.3.1 Uthyrning till hyresgäst vars verksamhet ändrar inriktning

text: Även om hyresvärdens avsikt med uthyrningen ska läggas till grund för bedömningen av kravet på stadigvarande användning inbegriper kravet också att hyresgästen under uthyrningen faktiskt använder lokalen stadigvarande i en verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Hyresvärdens avsikt med uthyrningen saknar betydelse om hyresgästen inte stadigvarande använder lokalen i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt eller delvis avdragsrätt.

text: Om hyresvärden redan tillämpar frivillig beskattning och hyresgästen ändrar sin användning av lokalen så att lokalen inte längre stadigvarande används i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt eller delvis avdragsrätt så upphör hyresvärdens frivilliga beskattning. Detta gäller även om uthyrningen fortfarande sker stadigvarande till samma hyresgäst. Ett exempel på detta är om hyresgästen slutar använda lokalen i egen verksamhet och i stället vidareuthyr lokalen utan att tillämpa frivillig beskattning för vidareuthyrningen.

text: 4.3.2 Uthyrning till hyresgäster med blandad verksamhet

text: En hyresvärd kan tillämpa frivillig beskattning för uthyrning av bestämd lokal även vid uthyrning till en hyresgäst som stadigvarande använder lokalen i verksamhet där transaktionerna delvis medför avdragsrätt (blandad verksamhet). En hyresgästs verksamhet kan dock vara s.k. blandad på flera olika sätt. Ett krav för att hyresvärden ska kunna tillämpa frivillig beskattning är att hyresgästen stadigvarande använder lokalen i en del av verksamheten där transaktionerna åtminstone delvis medför avdragsrätt.

text: Endast vissa av lokalerna används i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt

text: Vid uthyrning av flera lokaler till en hyresgäst med blandad verksamhet beror möjligheten till hyresvärdens frivilliga beskattning på hur hyresgästen faktiskt använder respektive lokal i sin verksamhet. Om hyresgästen använder en av lokalerna endast för den delen av sin verksamhet där transaktioner inte medför avdragsrätt saknas förutsättningar för frivillig beskattning för uthyrning av den lokalen.

text: Det här innebär också att en hyresvärd som hyr ut en byggnad som innehåller flera lokaler till en hyresgäst som använder vissa av lokalerna i verksamhet där transaktioner medför avdragsrätt endast kan tillämpa frivillig beskattning för sistnämnda lokaler. Den frivilliga beskattningen bestäms lokal för lokal även om hyresvärden hyr ut hela byggnaden till hyresgästen. En sådan hyresgäst använder således enligt Skatteverkets bedömning inte byggnaden i blandad verksamhet.

text: Endast växelvis utnyttjande av lokalen för verksamhet som medför avdragsrätt

text: En hyresgästs verksamhet i lokalen kan också variera över tid. Hyresgästen kan växelvis utnyttja lokalen för verksamhet där transaktioner medför avdragsrätt respektive inte medför avdragsrätt, t.ex. på dagarna för verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt och på kvällarna undantagen verksamhet alternativt i veckorna för undantagen verksamhet och på helgerna för verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Exempel på det förstnämnda kan vara att hyresgästen hyr ut sin lokal på kvällstid till en ideell förening. Exempel på det sistnämnda kan vara uthyrning till en privat skola som på skolloven använder lokalerna för skattepliktig rumsuthyrning.

text: Skatteverket anser att förutsättningar för frivillig beskattning saknas för hyresvärden om hyresgästen växelvis använder lokalen i verksamhet där transaktionerna medför respektive inte medför avdragsrätt. Det beror på att hyresgästen inte använder lokalen stadigvarande i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt eller delvis avdragsrätt. Bedömningen blir densamma som om hyresvärden själv hade hyrt ut lokalen växelvis.

text: Hyresgästen använder själv samma lokal som vidareuthyrs till andrahandshyresgäster

text: En annan variant av blandad verksamhet är om en förstahandshyresgäst stadigvarande använder en lokal i egen verksamhet där transaktioner medför avdragsrätt samtidigt som förstahandshyresgästen vidareuthyr samma lokal till en eller flera andrahandshyresgäster. Om varken förstahands- eller andrahandshyresgästerna har ensamrätt till någon specifik yta i lokalen kan förstahandshyresgästen inte tillämpa frivillig beskattning för vidareuthyrningen eftersom den frivilliga beskattningen i så fall skulle avsett en procentuell andel av lokalen (jfr avsnitt 4.2.3). Hyresgästens vidareuthyrning är därmed undantagen från skatteplikt vilket innebär att hyresgästen använder lokalen i en blandad verksamhet. Hyresvärden kan däremot tillämpa frivillig beskattning vid uthyrning till en sådan förstahandshyresgäst.

text: 4.4 Detta ställningstagande ersätter tidigare ställningstagande

text: 202 258010-17/111

text: Ställningstagandet innebär en ändrad bedömning vad gäller att frivillig beskattning är möjlig när en hyresvärd hyr ut en lokal till flera hyresgäster samtidigt utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta och vid växelvis uthyrning av lokalen till flera hyresgäster. Den frivilliga beskattningen förutsätter dock att uthyrning endast sker till hyresgäster som bedriver verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt. Ställningstagandet innebär också en ändrad bedömning såtillvida att som blandad verksamhet förstås även att en hyresgäst använder en lokal i egen verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt samtidigt som samma lokal hyrs ut till en eller flera andrahandshyresgäster utan att någon av dem har ensamrätt till en specifik yta. Ställningstagandet innebär vidare ett förtydligande om att som uthyrning till en hyresgäst med blandad verksamhet inte räknas uthyrning av en byggnad till en hyresgäst som endast använder vissa av lokalerna i byggnaden i verksamhet där transaktionerna medför avdragsrätt.


doctype: stallningstagande

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-267483-2025

publisher: Skatteverket

status: gällande

org: skv

text: 1 Sammanfattning

type: rubrik

text: Skatteverket anser att

text: 4 kap. 8 § 1 första meningen

text: ML är så klar och tydlig att bestämmelsen endast ger utrymme för att kunna omfatta beskattningsbara personer som står direkt under Finansinspektionens tillsyn. För att kunna ingå i en mervärdesskattegrupp är det således inte tillräckligt att vara en beskattningsbar person som endast omfattas av annan skyldighet än den som gäller för den som står under tillsyn t.ex. uppgiftsskyldighet.

type: stycke

text: Detta ställningstagande ersätter ”Direkt tillsyn av Finansinspektionen kan krävas för att ingå i en mervärdesskattegrupp” daterat den 13 december 2022, dnr

text: . Ställningstagandet har framförallt omarbetats med anledning av ML som trädde i kraft den 1 juli 2023. Ställningstagandet innebär ingen ändrad syn.

text: 2 Frågeställning

text: Av förarbetena till ML framgår att även ett företag som endast indirekt står under Finansinspektionens tillsyn bör kunna vara en sådan beskattningsbar person som kan ingå i en mervärdesskattegrupp. Vidare framgår att med den indirekta tillsynen avses företag som ingår i en bankkoncern och som omfattas av en särskild upplysningsplikt enligt bankrörelselagen. Sedan bestämmelserna om mervärdeskattegrupper infördes 1998 har nya bestämmelser gällande Finansinspektionens tillsyn införts. Dessutom har bankrörelselagen upphävts och ersatts av lagen om bank- och finansieringsrörelse.

text: Frågan har uppkommit om en beskattningsbar person som endast indirekt står under tillsyn av Finansinspektionen kan vara en sådan beskattningsbar person som kan ingå i en mervärdesskattegrupp.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: I en mervärdesskattegrupp får endast ingå beskattningsbara personer som står under Finansinspektionens tillsyn och som tillhandahåller finansiella tjänster eller försäkringstjänster som är undantagna från skatteplikt. I gruppen får det också ingå beskattningsbara personer med huvudsaklig inriktning att leverera varor eller tjänster till dem som anges i första meningen. De personer som avses i denna punkt får inte ingå i fler än en mervärdesskattegrupp (

text: 4 kap. 8 § 1 mervärdesskattelagen

text: [2023:200], ML).

text: I en koncern där exempelvis en bank är moderbolag, tillämpas bestämmelserna om banksmitta i 1 kap. 11 § bankrörelselagen också på bankens dotterbolag oavsett om detta är ett kreditinstitut eller ett allmänt aktiebolag. Även sådana i en bankkoncern ingående företag som endast indirekt står under Finansinspektionens tillsyn genom den upplysningsskyldighet gentemot inspektionen som föreskrivs om i 1 kap. 11 § bankrörelselagen, bör kunna omfattas av den föreslagna regleringen, under förutsättning att de bedriver skattefri finansiell verksamhet (

text: prop. 1997/98:148

text: , sid 69).

text: Finansinspektionen har tillsyn enligt regleringar såsom t.ex. lagen (

text: ) om bank- och finansieringsrörelse, lagen (

text: ) om värdepappersmarknad och lagen (

text: ) om betaltjänster. I dessa finns bestämmelser som anger vilka som omfattas av Finansinspektionens tillsyn och vilka som endast omfattas av annan skyldighet t.ex. uppgiftsskyldighet eller rätt för Finansinspektionen att utföra undersökningar.

text: Finansinspektionens tillsyn regleras genom lagen (

text: ) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag som kompletterar Europaparlamentets och Rådets förordning

text: (EU) nr 575/2013

text: om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag. Genom lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag har två olika direktiv införlivats i nationell rätt, kapitaltäckningsdirektivet och värdepappersbolagsdirektivet. Finansinspektionen har även tagit fram föreskrifter som komplement till dessa regleringar.

text: 4 Bedömning

text: Skatteverket anser att bestämmelsen i

text: 4 kap. 8 § 1 första meningen

text: ML är tydlig på så sätt att den anger att den beskattningsbara personen ska stå under Finansinspektionens tillsyn för att kunna ingå i en mervärdesskattegrupp. Lagtexten ger således endast utrymme för att bestämmelsen ska kunna omfatta beskattningsbara personer som står direkt under Finansinspektionens tillsyn.

text: Sedan reglerna om mervärdesskattegrupper infördes i Sverige har reglerna gällande bank- och finansieringsföretag och om Finansinspektionens tillsyn ändrats. De nuvarande reglerna är mer detaljerade och bygger framförallt på direktiv som tagits fram inom EU.

text: Skatteverket gör bedömningen att de ändrade reglerna innebär att författningskommentaren från

text: prop. 1997/98:148

text: , sid 69, av vilken framgår att även den som indirekt står under Finansinspektionens tillsyn kan omfattas av bestämmelsen i

text: 4 kap. 8 § 1 första meningen

text: ML, inte längre är aktuell. Det är därför inte tillräckligt att vara en beskattningsbar person som endast omfattas av annan skyldighet än den som gäller för den som står under tillsyn. Sådan annan skyldighet kan t.ex. vara att behöva lämna upplysningar till Finansinspektionen om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn av ett annat företag.

text: 5 Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande

type: stallningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2675984

title: Tobaksskatt – godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om tobaksskatt.

text: För förhållanden som avser tid före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 2018-02-08, dnr: 202 62420-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som upplagshavare enligt lagen (

text: ) om tobaksskatt, LTS, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som upplagshavare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LTS om vad som gäller avseende ett godkännande som upplagshavare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som upplagshavare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av upplagshavare efter särskild ansökan (3 kap. 17 § lagen [2022:155] om tobaksskatt, LTS).

text: Ett godkännande som upplagshavare förutsätter enligt 3 kap. 2 § LTS att den sökande

text: avser att bedriva verksamhet av viss art

text: är lämplig som upplagshavare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

text: disponerar över ett utrymme beläget i Sverige som kan godkännas som skatteupplag.

text: Med fusion avses en ombildning av företag som uppfyller vissa villkor. För aktiebolag regleras fusioner i

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 och 34 §§ ABL).

text: I LTS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som upplagshavare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som upplagshavare enligt LTS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som upplagshavare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som upplagshavare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som upplagshavare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som upplagshavare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 eller 34 §§ ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som upplagshavare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LTS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av upplagshavare, behöver ansöka om ett godkännande som upplagshavare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2676135

title: Inkomstbeskattning av privatbostadsföretags försäljning av solcellsel

text: 1 Sammanfattning

text: Ett privatbostadsföretag vars produktion av solcellsel inte överstiger den egna förbrukningen på årsbasis ska inte inkomstbeskattas för försäljningen av tillfällig överskottsel till ett elhandelsföretag.

text: Om produktionen överstiger privatbostadsföretagets egen förbrukning ska företaget däremot ta upp de inkomster som avser elförsäljning överstigande den egna förbrukningen till beskattning.

text: Ett privatbostadsföretag som säljer el till sina medlemmar ska ta upp inkomster från försäljningen. Om företaget inte tar ut en marknadsmässig ersättning för elen ska det normalt uttagsbeskattas.

text: Om privatbostadsföretaget ska inkomstbeskattas för elförsäljning har företaget också avdragsrätt för utgifter som kan kopplas till elförsäljningen.

text: 2 Frågeställning

text: Ett privatbostadsföretag installerar solcellspaneler på taket till sin byggnad. Den el som produceras används i den egna verksamheten, t.ex. i gemensamma utrymmen. Om företaget kan producera mer el än vad som förbrukas i den egna verksamheten kan överskottet säljas till medlemmarna för förbrukning i deras hushåll och/eller till ett elhandelsföretag.

text: Även om produktionen understiger förbrukningen i den egna verksamheten för hela året så kommer anläggningens produktion periodvis att vara större än den egna förbrukningen och överskottet i dessa perioder säljas till ett elhandelsföretag.

text: Vilka inkomstskattekonsekvenser kan elförsäljning medföra för ett privatbostadsföretag?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Inkomstskattelagen

text: Begreppet privatbostadsföretag definieras i

text: 2 kap. 17 § inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL. Såvitt är av intresse här avses med privatbostadsföretag en svensk ekonomisk förening eller ett svenskt aktiebolag vars verksamhet till klart övervägande del består i att åt sina medlemmar eller delägare tillhandahålla bostäder i byggnader som ägs av föreningen eller bolaget.

text: Enligt

text: 39 kap. 25 §

text: IL ska ett privatbostadsföretag inte ta upp inkomster och inte dra av utgifter som är hänförliga till fastigheten. En inkomst eller utgift är hänförlig till fastigheten om den avser fastighetsförvaltningen, d.v.s. om den uppbärs eller bestrids i företagets förvaltning av den ägda fastigheten (jfr.

text: prop. 2006/07:1 s 149

text: f). Om ett privatbostadsföretag har andra inkomster som inte ingår i själva fastighetsförvaltningen, ska sådana inkomster beskattas (

text: prop. 2006/07:1 s 150

text: Av

text: 13 kap. 2 §

text: IL följer att för juridiska personer räknas inkomster och utgifter på grund av innehav av tillgångar och skulder eller i form av kapitalvinster och kapitalförluster till inkomstslaget näringsverksamhet, även om inkomsterna eller utgifterna inte ingår i en förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt (näringsverksamhet).

text: Av huvudregeln för inkomstslaget näringsverksamhet följer att utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster ska dras av som kostnad (

text: 16 kap. 1 §

text: IL).

text: Av

text: 19 kap. 10 §

text: IL följer att utgifter för byggnadsinventarier inte ska räknas in i anskaffningsvärdet för en byggnad som är avsedd för annat ändamål än bostadsändamål. Med andra ord ska utgift för ett byggnadsinventarium räknas in i anskaffningsvärdet för en byggnad som är avsedd för bostadsändamål.

text: Uttag av en tillgång ur en näringsverksamhet ska behandlas som om tillgången avyttras mot en ersättning som motsvarar marknadsvärdet (uttagsbeskattning). Med uttag avses, såvitt är av intresse här, att den skattskyldige överlåter en tillgång utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet utan att detta är affärsmässigt motiverat (22 kap. 3 och 7 §§ IL).

text: 3.2 Praxis

text: Högsta förvaltningsdomstolen har funnit att ett privatbostadsföretag kan behöva ta upp ränteintäkter (

text: RÅ 2010 ref. 116

text: ) och ska ta upp utdelning på andelar i räntefond (

text: HFD 2014 ref. 27

text: ) till beskattning. Däremot ansåg Högsta förvaltningsdomstolen, genom att göra samma bedömning som Skatterättsnämnden, att inkomster och utgifter på grund av ett ränteswap- respektive ett räntecapavtal, som båda var direkt knutna till privatbostadsföretagets fastighetslån, var hänförliga till fastigheten och skulle därför inte tas upp till beskattning eller dras av (

text: HFD 2013 not. 44

text: I

text: RÅ 2010 ref. 63

text: fann Högsta förvaltningsdomstolen att en kooperativ ekonomisk förening som skulle producera el i ett vindkraftverk och sälja elen till självkostnadspris till sina medlemmar skulle uttagsbeskattas för mellanskillnaden mellan marknadsvärdet och självkostnadspriset.

text: 4 Bedömning

text: 4.1 Avgränsning

text: Det här ställningstagandet gäller endast inkomstskattekonsekvenser avseende ett privatbostadsföretags (s.k. äkta bostadsrättsförening) försäljning av el och innehåller Skatteverkets bedömningar av dessa konsekvenser utifrån tre identifierade typsituationer.

text: Skatteverkets bedömningar, och kommande exempel, tar sin utgångspunkt i förhållandena under ett helt beskattningsår i form av t.ex. snittpriset för beskattningsåret för både såld och köpt el eller en proportionering utifrån förhållandena på årsbasis. Om ett privatbostadsföretag har möjlighet att använda andra värden, t.ex. snittpris månad för månad, och detta på ett konsekvent sätt ger ett mer rättvisande resultat över tid så kan dessa värden användas istället.

text: Typsituationerna är:

text: Elproduktionen i den installerade solcellsanläggningen överstiger inte vad privatbostadsföretaget årligen förbrukar i den egna verksamheten. I perioder under året med tillfällig överproduktion säljs el till ett elhandelsföretag, men någon annan försäljning av el sker inte.

text: Produktionen i den installerade anläggningen är högre än vad som årligen förbrukas i den egna verksamheten och överproduktionen säljs till ett elhandelsföretag.

text: Utöver produktion för egen förbrukning säljer privatbostadsföretaget el till medlemmarna för förbrukning i deras hushåll. I perioder under året med tillfällig överproduktion säljs el även till ett elhandelsföretag. Typsituationen omfattar även det fall att produktionen i privatbostadsföretagets solcellsanläggning överstiger den sammanlagda förbrukningen hos företaget och medlemmarna.

text: Exempel till ställningstagandet finns i Skatteverkets rättsliga vägledning .

text: 4.2 Inkomstbeskattningskonsekvenser (per typsituation)

text: 4.2.1 Allmänt om beskattningen av elförsäljning i privatbostadsföretag

text: Ett privatbostadsföretag ska inte ta upp inkomster och får inte dra av utgifter som är hänförliga till fastigheten. Av förarbetena följer att en inkomst eller en utgift är hänförlig till fastigheten i lagtextens mening om den uppbärs eller bestrids inom ramarna för den fastighetsförvaltningsverksamhet som företaget bedriver avseende den egenägda fastigheten.

text: Det som ingår i fastighetsförvaltningen är, enligt Skatteverkets mening, ett privatbostadsföretags tillhandahållande av ytor i företagets byggnad, oftast i form av bostäder eller lokaler. Andra tillhandahållanden ligger däremot normalt utanför den fastighetsförvaltande verksamheten. Privatbostadsföretagets inköp av el som förbrukas i den egna verksamheten, t.ex. i gemensamma utrymmen som trapphus och tvättstuga, hänförs till fastighetsförvaltningen och utgifterna får därför inte dras av. Egenproducerad el som förbrukas i den egna verksamheten innebär därmed rent ekonomiskt en reduktion av ej avdragsgilla kostnader i fastighetsförvaltningen.

text: Försäljning av varor och tjänster till utomstående kan däremot inte anses rymmas inom fastighetsförvaltningen. Ett privatbostadsföretags försäljning av el till en extern part, t.ex. medlemmar eller ett elhandelsföretag, kan därför normalt inte anses ingå i fastighetsförvaltningen. Försäljningen av el utgör en verksamhet vid sidan av fastighetsförvaltningen och ska som sådan i utgångsläget beskattas enligt allmänna regler för inkomstslaget näringsverksamhet.

text: 4.2.2 Typsituation 1

text: Denna situation avser när produktionen i den solcellsanläggning privatbostadsföretaget installerat inte överstiger vad företaget på årsbasis förbrukar i den egna verksamheten men periodvis kommer tillfälliga överskott att säljas till elhandelsföretag.

text: Som framgår ovan hänförs ett privatbostadsföretags inköp av el som förbrukas i den egna verksamheten till fastighetsförvaltningen och utgifterna för inköpen ska därmed inte dras av. Eftersom egenproducerad el som förbrukas i den egna verksamheten innebär en kostnadsreduktion i fastighetsförvaltningen ska den därför anses ingå i densamma.

text: Eftersom såväl förbrukning som produktion varierar över året kommer privatbostadsföretaget vid olika tillfällen producera mer el än vad det förbrukar. Som Skatteverket förstår det är det normala att denna överskottsel vid dessa tillfällen säljs till ett elhandelsföretag. Frågan blir då hur dessa inkomster ska beaktas.

text: Så länge produktionen i ett elproducerande privatbostadsföretags anläggning är mindre än företagets egen elkonsumtion är företaget en nettokonsument över tid. Då den överskottsel som säljs till elhandelsföretaget i det här fallet enbart är en följd av att produktion och förbrukning varierar över året och då produktionen i denna situation får anses hänförlig till fastighetsförvaltningen, är det Skatteverkets uppfattning att även dessa inkomster från försäljning ska hänföras till fastighetsförvaltningen och därför inte tas upp till beskattning.

text: 4.2.3 Typsituation 2

text: Typsituation 2 avser när produktionen i den installerade anläggningen överstiger vad som årligen förbrukas i den egna verksamheten. Privatbostadsföretaget säljer här all el som inte förbrukas i den egna verksamheten till ett elhandelsföretag.

text: Om produktionen i privatbostadsföretagets solcellsanläggning överstiger vad som förbrukas i företagets egen verksamhet är företaget inte en nettokonsument. Överproduktionen tydliggör också att syftet inte enbart kan anses vara att spara in på kostnader i fastighetsförvaltningen. Skäl saknas då att hänföra annan produktion än den som motsvarar faktisk förbrukning i den egna verksamheten till företagets fastighetsförvaltning.

text: Den del av inkomsterna som i denna typsituation, enligt Skatteverkets mening, fortfarande kan hänföras till fastighetsförvaltningen är den som motsvarar den egna förbrukningen minskad med den egenproducerade el företaget självt har förbrukat. Det innebär att de inkomster för privatbostadsföretaget som är hänförliga till fastighetsförvaltningen kommer att motsvara det antal kWh företaget köpt från elhandelsföretag. Antalet kWh kan sedan multipliceras med t.ex. snittpriset under året för el som sålts till elhandelsföretag. Den del av inkomsterna som överstiger det nu beskrivna beloppet ska privatbostadsföretaget ta upp till beskattning.

text: 4.2.4 Typsituation 3

text: Denna situation avser när privatbostadsföretaget, utöver produktion för egen förbrukning, säljer el till sina medlemmar. I perioder under året med tillfällig överproduktion säljs el även till ett elhandelsföretag. Typsituationen omfattar även det fall att produktionen i privatbostadsföretagets solcellsanläggning överstiger den sammanlagda förbrukningen hos företaget och medlemmarna.

text: Om ett privatbostadsföretag säljer el till sina medlemmar innebär det normalt att företaget genom försäljningen bedriver en separat verksamhet som inte ingår i fastighetsförvaltningen. Detta gäller oavsett om elen är inköpt eller egenproducerad (t.ex. solcellsel). Inkomster från försäljning av elen är därför i utgångsläget inte hänförliga till fastigheten.

text: Medlemmarna är dock även förvärvare av en tjänst som klart ingår i fastighetsförvaltningen när privatbostadsföretaget tillhandahåller bostäder till dem. Det innebär att om tillhandahållandet av el skulle kunna anses ingå i bostadsupplåtelsen så finns det förutsättningar att se försäljningen av el i den delen som ingående i fastighetsförvaltningen.

text: Enligt Skatteverkets mening kan ett tillhandahållande av något annat än själva bostaden, såsom el, endast ingå i tillhandahållandet av bostaden om ersättningen ingår i hyran eller avgiften. I en situation där företaget fakturerar den enskilde medlemmen utifrån dennes faktiska förbrukning kan elen inte anses ingå i upplåtelsen eftersom debiteringen då sker på andra grunder än nyttjandet av bostaden som sådan. Då ingår inte inkomsten från elförsäljningen i företagets fastighetsförvaltning och den är med andra ord inte hänförlig till fastigheten.

text: Också i denna situation kommer företaget att sälja el till elhandelsföretag vid tidpunkter då produktionen överstiger förbrukningen. När försäljningen till medlemmar inte ingår i fastighetsförvaltningen och inkomsterna därifrån därmed inte är hänförliga till fastigheten saknas skäl att hänföra samtliga inkomster från försäljning av tillfällig överskottsel till fastighetsförvaltningen. Genom försäljningen till medlemmarna får privatbostadsföretagets elproduktionsverksamhet, på samma sätt som i typsituation 2, anses ha skiftat karaktär i förhållande till typsituation 1.

text: Skatteverket anser alltså även i denna situation att syftet inte enbart kan anses vara att spara in kostnader i fastighetsförvaltningen. Privatbostadsföretaget ska därför i denna situation, utöver inkomsterna från försäljning till medlemmar, upp till den totala förbrukningen (företaget + medlemmarnas) ta upp så stor del av inkomsterna från försäljning till elhandelsföretag som medlemmarnas förbrukning utgör av den totala förbrukningen.

text: Om produktionen i privatbostadsföretagets solcellsanläggning överstiger företagets och medlemmarnas sammanlagda förbrukning ska även inkomsterna från försäljningen av den del av elen som överstiger den sammanlagda förbrukningen tas upp till beskattning, men då fullt ut utan proportionering.

text: Att notera är att det för bedömningen inte spelar någon roll om medlemmarna faktiskt betalar för elen eller inte betalar alls. Tar privatbostadsföretaget inte ut ett marknadsmässigt pris för elen av sina medlemmar ska företaget normalt uttagsbeskattas (

text: RÅ 2010 ref. 63

text: 4.2.5 Särskilt om utgifter

text: När produktionen inte överstiger egen förbrukning (Typsituation 1)

text: Om produktionen i privatbostadsföretagets solcellsanläggning inte överstiger vad som årligen förbrukas i den egna verksamheten och företaget inte heller säljer el till medlemmarna, har det ingen avdragsrätt för kostnader i elproduktionsverksamheten. Detta eftersom hela verksamheten är hänförlig till fastigheten.

text: Löpande utgifter i typsituationerna 2 och 3

text: I den utsträckning inkomster i de två typsituationerna inte är hänförliga till fastigheten kan inte heller utgifter som är kopplade till inkomsterna anses vara det. Det innebär att utgifter som är hänförliga till den del av verksamheten som beskattas, är avdragsgilla enligt allmänna regler.

text: Vissa utgifter kommer att i sin helhet kunna hänföras till fastighetsförvaltningen eller till den skattepliktiga delen av verksamheten, medan vissa utgifter kommer att avse båda delarna. För de utgifter som avser båda verksamheterna måste en fördelning göras. Ledning för denna fördelning kan enligt Skatteverket sökas i fördelningen av hur elen förbrukats för det aktuella beskattningsåret. Det innebär att så stor del av de utgifter som avser båda verksamheterna ska dras av, som motsvarar elförbrukningen i den skattepliktiga delen av verksamheten i förhållande till den totala elförbrukningen. Med el som förbrukats avses här även el som sålts till elhandelsföretag. En uppställning ser då ut enligt följande:

text: Den del som ska dras av = (Y + Z) / (X + Y + Z)

text: där X = kWh el förbrukad i den egna verksamheten, Y = kWh el förbrukad av medlemmar och Z = kWh el som överstiger den sammanlagda förbrukningen och som sålts till elhandelsföretag.

text: Inköpt el till medlemmar i typsituation 3

text: Ett privatbostadsföretag som säljer el till sina medlemmar ska beskattas för försäljningen. Om företaget inte producerar tillräckligt för att också täcka medlemmarnas hela förbrukning kommer företaget att behöva köpa in el för vidareförsäljning till medlemmarna. Eftersom även vidareförsäljningen ska beskattas hos privatbostadsföretaget, kommer företaget att ha avdragsrätt för inköp av el som tillhandahålls medlemmarna.

text: Beräkningen av företagets kostnad för att tillhandahålla inköpt el görs enligt följande. Först beräknas medlemmarnas andel av den totala förbrukningen under beskattningsåret, d.v.s. inklusive privatbostadsföretagets egen förbrukning. Detta görs genom att medlemmarnas förbrukning divideras med den totala förbrukningen.

text: Privatbostadsföretagets avdragsgilla utgift för att tillhandahålla inköpt el till medlemmarna kan sedan beräknas som företagets totala kostnad för inköpt el under året multiplicerad med medlemmarnas andel av den totala förbrukningen.

text: Utgift för anskaffning av solcellsanläggning i typsituationerna 2 och 3

text: Precis som för löpande utgifter kommer normalt en del av anskaffningsutgiften för solcellsanläggningen att hänföras till den skattepliktiga verksamheten och en del till den skattefria delen. Det innebär att privatbostadsföretaget har avdragsrätt för en del av utgiften för anskaffandet av anläggningen.

text: Eftersom privatbostadsföretagets byggnad är avsedd för bostadsändamål kommer dock normalt utgiften att läggas till företagets anskaffningsvärde på byggnaden (se

text: 19 kap. 10 §

text: IL). Det innebär att det som företaget kan göra avdrag för är en andel av värdeminskningsavdraget som belöper på byggnaden. Det bör enligt Skatteverkets mening dock vara möjligt för ett privatbostadsföretag att i den här situationen istället beräkna ett separat underlag för värdeminskningsavdrag avseende solcellsanläggningen och att utgå från det underlaget vid fördelningen nedan.

text: Fördelningen för att komma fram till det belopp som ska dras av ska göras efter samma grund som för de löpande utgifterna, d.v.s. så stor del av värdeminskningsavdraget ska dras av som motsvarar elförbrukningen i den skattepliktiga delen av verksamheten i förhållande till den totala elförbrukningen. Med el som förbrukats avses också här även el som sålts till elhandelsföretag på samma sätt.

text: Att fördelningen ska göras efter samma grund som för de löpande utgifterna innebär att en beräkning behöver göras varje beskattningsår utifrån förhållandena för det året. Det innebär i sin tur att den andel av värdeminskningsavdraget som ska dras av kan variera från år till år.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2676202

title: Alkoholskatt – godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om alkoholskatt.

text: För förhållanden som avser tid före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 2018-02-08, dnr: 202 62420-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som upplagshavare enligt lagen (

text: ) om alkoholskatt, LAS, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som upplagshavare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LAS om vad som gäller avseende ett godkännande som upplagshavare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som upplagshavare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av upplagshavare efter särskild ansökan (3 kap. 18 § lagen [2022:156] om alkoholskatt, LAS).

text: Ett godkännande som upplagshavare förutsätter enligt

text: 3 kap. 2 §

text: LAS att den sökande

text: avser att bedriva verksamhet av viss art

text: är lämplig som upplagshavare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

text: disponerar över ett utrymme beläget i Sverige som kan godkännas som skatteupplag.

text: Med fusion avses en ombildning av företag som uppfyller vissa villkor. För aktiebolag regleras fusioner i

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 § och 34 § ABL).

text: I LAS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som upplagshavare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som upplagshavare enligt LAS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som upplagshavare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som upplagshavare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som upplagshavare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som upplagshavare enligt LAS är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som upplagshavare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LAS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av upplagshavare, behöver ansöka om ett godkännande som upplagshavare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2676215

title: Skatt på energi – godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den lydelse av lagen (

text: ) om skatt på energi som gällde före den 13 februari 2023.

text: För förhållanden som avser tid före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som upplagshavare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 2018-02-08, dnr: 202 62420-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som upplagshavare enligt lagen (

text: ) om skatt på energi, LSE, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: 2 Frågeställning

text: Det förekommer att aktiebolag upplöses genom fusion. Det saknas specifika bestämmelser i LSE om vad som gäller avseende ett godkännande som upplagshavare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av upplagshavare efter särskild ansökan (4 kap. 16 § lagen [1994:1776] om skatt på energi, LSE).

text: Ett godkännande som upplagshavare förutsätter enligt 4 kap. 1 § LSE att den sökande

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: I LSE finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som upplagshavare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som upplagshavare enligt LSE gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som upplagshavare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som upplagshavare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget.

text: Ett godkännande som upplagshavare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över.. Ett godkännande som upplagshavare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som upplagshavare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LSE eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2678424

title: Tobaksskatt – godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-01-12

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om tobaksskatt.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som registrerad varumottagare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr : 202 62435-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som registrerad varumottagare enligt lagen (

text: ) om tobaksskatt, LTS, inte övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som registrerad varumottagare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LTS om vad som gäller avseende ett godkännande som registrerad varumottagare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som registrerad varumottagare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av registrerad varumottagare efter särskild ansökan (3 kap. 17 § lagen [2022:155] om tobaksskatt, LTS).

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare förutsätter enligt 3 kap. 9 och 10 §§ LTS att den sökande

text: avser att i Sverige yrkesmässigt ta emot varor som flyttas enligt ett uppskovsförfarande från ett annat EU-land

text: är lämplig att vara registrerad varumottagare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt

text: har angett en ordinarie mottagningsplats till Skatteverket.

text: Med fusion avses en ombildning av företag som uppfyller vissa villkor. För aktiebolag regleras fusioner i

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och att det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 § och 34 § ABL).

text: I LTS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som registrerad varumottagare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som registrerad varumottagare enligt LTS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som registrerad varumottagare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som registrerad varumottagare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som registrerad varumottagare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som registrerad varumottagare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som registrerad varumottagare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LTS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av registrerad varumottagare, behöver ansöka om ett godkännande som registrerad varumottagare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013

text: om fastställande av en tullkodex för unionen, i lydelsen enligt förordning

text: (EU) 2016/2339

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2678427

title: Tobaksskatt – godkännande som registrerad avsändare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-02-08

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om tobaksskatt.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som registrerad avsändare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr

text: 202 62438-18/111

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som registrerad avsändare enligt lagen (

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som registrerad avsändare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LTS om vad som gäller avseende ett godkännande som registrerad avsändare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som registrerad avsändare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av registrerad avsändare efter särskild ansökan (3 kap. 17 § lagen [2022:155] om tobaksskatt, LTS).

text: Ett godkännande som registrerad avsändare förutsätter enligt 3 kap. 16 § första stycket LTS att den sökande

text: avser att i Sverige yrkesmässigt avsända varor under ett uppskovsförfarande vid varornas övergång till fri omsättning enligt artikel 201 i unionstullkodexen 1 eller, om det är fråga om en unionsvara, vid den tidpunkt då skyldigheterna enligt tullagstiftningen fullgjorts

text: är lämplig att vara registrerad avsändare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

text: Den som godkänns som upplagshavare ska samtidigt godkännas som registrerad avsändare (3 kap. 2 § tredje stycket LTS).

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: I LTS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som registrerad avsändare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som registrerad avsändare enligt LTS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som registrerad avsändare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som registrerad avsändare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som registrerad avsändare är enligt Skatteverkets mening inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som registrerad avsändare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som registrerad avsändare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LTS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagandet aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av registrerad avsändare, behöver ansöka om ett godkännande som upplagshavare eller registrerad avsändare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2678428

title: Alkoholskatt – godkännande som skattebefriad förbrukare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-02-15

text: ) om alkoholskatt.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som skattebefriad förbrukare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr

text: 202 62430-18/111

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt lagen (

text: ) om alkoholskatt, LAS, inte övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som skattebefriad förbrukare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LAS om vad som gäller avseende ett godkännande som skattebefriad förbrukare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som skattebefriad förbrukare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av skattebefriad förbrukare efter särskild ansökan (10 kap. 3 § lagen [2022:156] om alkoholskatt, LAS).

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare förutsätter enligt

text: 10 kap. 1 § första stycket

text: LAS att den sökande

text: använder alkoholvaror för visst ändamål

text: är lämplig som skattebefriad förbrukare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

text: Med fusion avses en ombildning av företag som uppfyller vissa villkor. För aktiebolag regleras fusioner i

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och att det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 § och 34 § ABL).

text: I LAS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som skattebefriad förbrukare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som skattebefriad förbrukare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som skattebefriad förbrukare enligt LAS inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som skattebefriad förbrukare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som skattebefriad förbrukare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som skattebefriad förbrukare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LAS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av skattebefriad förbrukare, behöver ansöka om ett godkännande som skattebefriad förbrukare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2678430

title: Tobaksskatt – godkännande som lagerhållare vid fusion av aktiebolag

text: Nytt: 2024-02-23

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om tobaksskatt.

text: För fusion som skett före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Godkännande som lagerhållare vid fusion av aktiebolag, punktskatt”, 20180208, dnr

text: 202 62425-18/111

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att ett godkännande som lagerhållare enligt lagen (

text: ) om tobaksskatt, LTS, inte övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Om det överlåtande aktiebolaget är godkänt som lagerhållare upphör godkännandet att gälla från tidpunkten då aktiebolaget anses upplöst.

text: 2 Frågeställning

text: Det saknas specifika bestämmelser i LTS om vad som gäller avseende ett godkännande som lagerhållare när ett aktiebolag upplöses genom en fusion.

text: Fråga har uppkommit om ett godkännande som lagerhållare övergår till det övertagande aktiebolaget när övertagandet sker genom fusion.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Skatteverket beslutar om godkännande av lagerhållare efter särskild ansökan (10 kap. 2 § andra stycket lagen [2022:155] om tobaksskatt, LTS).

text: Ett godkännande som lagerhållare förutsätter enligt 10 kap. 2 § första stycket LTS att den sökande

text: avser att bedriva verksamhet av viss art

text: är lämplig som lagerhållare med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt.

text: 23 kap.

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: , ABL. Rättsverkningarna av en fusion är bland annat att det överlåtande aktiebolagets tillgångar och skulder övergår till det övertagande aktiebolaget och det överlåtande aktiebolaget upplöses (23 kap. 26 § och 34 § ABL).

text: I LTS finns inga uttryckliga bestämmelser om vad som ska gälla med ett godkännande som lagerhållare med anledning av fusion.

text: 4 Bedömning

text: Ett godkännande som lagerhållare enligt LTS gäller för viss juridisk eller fysisk person och ett beslut om godkännande ska alltid föregås av en lämplighetsprövning. Vid prövningen ska det göras en samlad bedömning av förhållanden och omständigheter hos sökanden för att avgöra om sökanden är lämplig att anförtros ställning som lagerhållare. Skatteverket anser därför att ett godkännande som lagerhållare inte kan övergå till ett annat rättssubjekt.

text: Vid en fusion av aktiebolag övertas det överlåtande aktiebolagets samtliga tillgångar av det övertagande aktiebolaget. Ett godkännande som lagerhållare är enligt Skatteverkets uppfattning inte en tillgång i äganderättslig mening som ett aktiebolag fritt kan förfoga över. Ett godkännande som lagerhållare är därmed inte en sådan tillgång som enligt 23 kap. 26 § eller 34 § ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: Skatteverket anser av dessa skäl att ett godkännande som lagerhållare vare sig enligt bestämmelserna och systematiken i LTS eller enligt bestämmelserna i ABL övergår till det övertagande aktiebolaget vid en fusion.

text: I samband med fusion gäller därmed att det övertagande bolaget, för det fall bolaget avser att driva verksamhet vidare i egenskap av lagerhållare, behöver ansöka om ett godkännande som lagerhållare och att Skatteverket ska pröva om det bolaget uppfyller förutsättningarna för ett godkännande.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-268126-2025

title: Skatt på energi – Förbrukning av skattebefriat bränsle i skepp, båtar och luftfartyg

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att bränsle som tankats i bränsletanken på ett skepp, en båt, eller ett luftfartyg för att förbrukas där får anses vara förbrukat redan när bränslet tillförts bränsletanken i följande fall:

text: Vid upprättandet av lagerbokföring enligt 8 kap. 2 § LSE.

text: Vid ansökan om återbetalning enligt 9 kap. 2 och 3 §§ LSE.

text: Detta gäller under förutsättning att bränslet därefter förbränns i skeppet, båten eller luftfartyget och används för det avsedda skattebefriade ändamålet.

text: Detta ställningstagande ersätter Skatteverkets ställningstagande ” Förbrukning av energi-, koldioxid- och svavelskattebefriat bränsle i fartyg ”, den 20 juni 2005, dnr

text: 130 360746-05/111

text: . Ställningstagandet har omarbetats med anledning av ändrade bestämmelser i LSE och för att även omfatta luftfartyg. Ställningstagandet innebär ingen ändring av Skatteverkets uppfattning. Vissa redaktionella ändringar har gjorts.

text: 2 Frågeställning

text: 2.1 Bakgrund

text: Den som har godkänts som skattebefriad förbrukare av bränsle i skepp, båt eller luftfartyg ska löpande bokföra den mängd bränsle, helt eller delvis skattebefriat, som denne har tagit emot och förbrukat. Vid upprättande av lagerbokföringen har det betydelse vid vilken tidpunkt bränslet ska anses vara förbrukat. Tidpunkten för när bränslet ska anses vara förbrukat har också betydelse vid ansökan om återbetalning av skatt på bränsle som förbrukats i skepp, båt eller luftfartyg.

text: 2.2 Fråga

text: Vid vilken tidpunkt ska bränslet anses förbrukat i skeppet, båten eller luftfartyget? Ska bränslet anses vara förbrukat först när det förbränts, eller får det anses vara förbrukat redan när bränslet tillförts bränsletanken?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: En skattebefriad förbrukare ska löpande bokföra mottagande och förbrukning av bränsle helt eller delvis befriat från skatt och på lämpligt sätt se till att det finns underlag för kontroll av att bränslet har använts för det ändamål som var förutsättning för skattebefrielsen (8 kap. 2 § lagen [1994:1776] om skatt på energi, LSE).

text: Den som inte är skattebefriad förbrukare och inte heller skattskyldig kan medges återbetalning av skatt på bränsle som omfattas av skattebefrielsen i 6 a kap. 1 § 3, 4 och 5 a LSE, om bränslet förbrukats i skepp, vissa båtar eller luftfartyg när dessa inte används för privat ändamål (9 kap. 2 § första stycket LSE).

text: Återbetalning kan även medges för skatt på vissa bränslen som inte omfattas av skattebefrielsen i 6 a kap. 1 § 3, 4 och 5 a LSE, om bränslet förbrukats i skepp, vissa båtar eller luftfartyg när dessa inte använts för privat ändamål (9 kap. 3 § LSE).

text: 4 Bedömning

text: Skatteverket anser att bränsle som tankats i bränsletanken på ett skepp, en båt eller ett luftfartyg för att förbrukas där får anses vara förbrukat redan när bränslet tillförts bränsletanken i följande fall:

text: För att en skattebefriad förbrukare ska kunna uppfylla kravet på lagerbokföring måste det fastställas vid vilken tidpunkt en viss bestämd mängd bränsle har förbrukats. För att kunna hänföra rätt mängd förbrukat bränsle till respektive ansökningsperiod måste också den som ansöker om återbetalning av skatt på bränsle kunna fastställa vid vilken tidpunkt en viss bestämd mängd bränsle har förbrukats. Någon vägledning avseende när bränsle ska anses vara förbrukat i dessa sammanhang finns inte i lagtext, förarbeten eller rättspraxis.

text: En tolkning som innebär att bränsle som tillförts bränsletanken i skepp, båtar eller luftfartyg ska anses förbrukat först när det förbränts försvårar tillämpning och kontroll eftersom den tidpunkten kan vara svår att fastställa. Att fastställa tidpunkten för när bränslet tillförts bränsletanken är betydligt enklare. Det finns därmed praktiska fördelar med att bränslet får anses förbrukat redan när det tillförts bränsletanken. En sådan tolkning är förenlig med gällande rätt och överensstämmer med Skatteverkets långvariga tillämpningspraxis. Mot den bakgrunden anser Skatteverket att bränslet ska anses förbrukat när det tillförts bränsletanken, under förutsättning att bränslet därefter förbränns i tanken och används för det avsedda skattebefriade ändamålet.

text: 5 Ställningstagandet ersätter ett annat ställningstagande

text: 130 360746-05/111


text: Kommissionen beslutade den 3 augusti 2022 om riktlinjer för betaltjänstleverantörers lämnande av uppgifter och medlemsstaternas rapportering till Cesop (Guidelines for the reporting of payment data from payment service providers and transmission to the Central Electronic System of Payment information [Cesop]). Riktlinjerna har hitintills uppdaterats den 23 november 2023.

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2684701

title: När ska en betaltjänstleverantör rapportera uppgifter om gränsöverskridande betalningar till Skatteverket?

text: 1 Sammanfattning

text: En betaltjänstleverantör ska under vissa förutsättningar rapportera sina uppgifter om gränsöverskridande betalningar till Skatteverket när dess kund - betalaren eller betalningsmottagaren - finns i Sverige.

text: Med finns i Sverige förstås den plats där kunden finns enligt den information som betaltjänstleverantören har om kunden. Det innebär att en betaltjänstleverantör i bedömningen av om uppgifter måste lämnas till Skatteverket bör följa sin betalningslicens för att fastställa var betaltjänstleverantören tillhandahåller betaltjänster. Om den identifieringskod eller företagsidentifieringskod (i fortsättningen identifieringskod) som betaltjänstleverantören använt för att bedöma om det är en gränsöverskridande betalning anger att dennes kund finns i Sverige ska rapportering ske till Skatteverket. Det förutsätter dock att den identifieringskoden är mest relevant och därför den som bäst återspeglar var kunden finns, i enlighet med EU-kommissionens riktlinjer, avsnitt 3.1 med underavsnitt. I ett sådant fall ska alltså betaltjänstleverantören rapportera uppgifterna till Skatteverket även om denne har tillgång till annan information som indikerar att kunden kan finnas i ett annat land.

text: 2 Frågeställning

text: Fråga har uppkommit om hur en betaltjänstleverantör ska avgöra om dess kund, betalaren eller betalningsmottagaren, finns i Sverige i den mening som avses i

text: 33 c kap. 5 § första stycket skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: , SFL. Av bestämmelsen följer att om kunden finns i Sverige så ska rapportering ske till Skatteverket. Om kunden inte finns i Sverige kan det i stället finnas rapporteringsskyldighet i ett annat EU-land.

text: I ställningstagandet behandlas inte närmare de grundläggande förutsättningarna för att rapporteringsskyldighet ska ha uppkommit överhuvudtaget. Frågan avser alltså endast i vilka fall, när de grundläggande förutsättningarna för rapporteringsskyldighet föreligger, rapportering av uppgifterna ska ske till Skatteverket.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Genom

text: rådets direktiv (EU) 2020/284 av den 18 februari 2020

text: om ändring av

text: rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006

text: om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet) har det skapats en skyldighet för medlemsstaterna att införa en uppgiftsskyldighet för betaltjänstleverantörer beträffande gränsöverskridande betalningar. Sådan skyldighet har saknats i svensk rätt och har därför behövt införas (

text: prop. 2022/23:121

text: , Nya krav på betaltjänstleverantörer att lämna uppgifter, s. 27). Detta har skett genom bl.a. införande av

text: 33 c kap.

text: skatteförfarandelagen

text: , som träder i kraft den 1 januari 2024 (

text: I förarbetena uttalas vidare att de av EU-kommissionen utarbetade riktlinjerna för rapportering av betalningsuppgifter från betaltjänstleverantörer och överföring till det centrala elektroniska systemet för betalningsinformation (Cesop), i fortsättningen kallade riktlinjerna, inte är bindande men bör tillämpas i möjligaste mån för att undvika att rapporteringsskyldigheten ser olika ut i olika medlemsstater (

text: prop. 2022/23:121 s. 44

text: Definitioner

text: Begreppen betaltjänstleverantör, betalare, betalning, betalningsmottagare och betaltjänst definieras i 33 c kap. 3-4 §§ SFL, jfr med

text: artikel 243

text: a mervärdesskattedirektivet, genom hänvisningar till

text: 1 kap.

text: och

text: 4 §§

text: lagen (

text: ) om betaltjänster.

text: I

text: 33 c kap. 4 §

text: SFL definieras dessutom bl.a. dessa fyra begrepp:

text: BIC-kod: detsamma som i

text: artikel 2.16 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012 av den 14 mars 2012

text: om antagande av tekniska och affärsmässiga krav på betalningar och autogireringar i euro och om ändring av förordning

text: (EG) nr 924/2009

text: Företagsidentifieringskod : BIC-kod eller annan kod som otvetydigt identifierar en betaltjänstleverantör och anger dennes plats

text: IBAN-nummer: detsamma som i

text: artikel 2.15 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 260/2012

text: Identifieringskod: IBAN-nummer eller en annan uppgift som otvetydigt identifierar en betalare eller en betalningsmottagare och anger dennes plats.

text: Gränsöverskridande betalning

text: En betalning ska anses vara gränsöverskridande om betalaren, enligt sin identifieringskod, finns i ett EU-land, och betalningsmottagaren, enligt sin identifieringskod, finns i ett annat EU-land eller på en plats utanför EU. Om betalaren saknar identifieringskod ska i stället betalarens betaltjänstleverantör, enligt sin företagsidentifieringskod, finnas i ett EU-land. Om betalningsmottagaren saknar identifieringskod ska i stället betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, enligt sin företagsidentifieringskod, finnas i ett annat EU-land eller på en plats utanför EU (

text: 33 c kap. 7 §

text: SFL, jfr med

text: artikel 243

text: c mervärdesskattedirektivet).

text: Riktlinjerna 1 avsnitt 3.1 med underavsnitt avser gränsöverskridande betalningar enligt lokaliseringsreglerna i

text: artikel 243

text: c. Här redogörs för vilka proxyvariabler i form av identifieringskoder som, beroende på vilken typ av betaltjänst som berörs, är de mest relevanta och därför bäst återspeglar var betalaren respektive betalningsmottagaren finns enligt lokaliseringsreglerna.

text: Rapportering till Skatteverket

text: En betaltjänstleverantör som tillhandahåller betaltjänster till en betalare eller en betalningsmottagare som finns i Sverige är under vissa förutsättningar skyldig att till Skatteverket lämna uppgifter om gränsöverskridande betalningar (

text: 33 c kap. 5 § första stycket

text: SFL, jfr med

text: artikel 243

text: b 4b) mervärdesskattedirektivet).

text: En betaltjänstleverantör ska, om förutsättningarna för det är uppfyllda, göra sina register tillgängliga för betaltjänstleverantörens hemmedlemsstat eller för värdmedlemsstaterna om betaltjänstleverantören tillhandahåller betaltjänster i andra medlemsstater än hemmedlems-staten, i enlighet med

text: artikel 24

text: b i förordning

text: (EU) nr 904/2010

text: artikel 243

text: b 4 b) i mervärdesskattedirektivet).

text: Med hem- respektive värdmedlemsstat avses en hem- respektive värdmedlemsstat enligt definitionerna i

text: artikel 4.1

text: respektive

text: artikel 4.2 i direktiv (EU) 2015/2366

text: artiklarna 243

text: a.6 respektive 243a.7 i mervärdesskattedirektivet).

text: Med hemmedlemsstat avses a) den medlemsstat där betaltjänstleverantörens säte är beläget, eller b) om betaltjänstleverantören enligt nationell rätt saknar säte, den medlemsstat där dess huvudkontor är beläget. Med värdmedlemsstat avses en annan medlemsstat än hemmedlemsstaten där en betaltjänstleverantör har ett ombud eller en filial eller tillhandahåller betaltjänster (

text: artikel 4.1

text: respektive

text: artikel 4.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2366 av den 25 november 2015

text: om betaltjänster på den inre marknaden, om ändring av direktiven

text: och

text: samt förordning

text: (EU) nr 1093/2010

text: och om upphävande av direktiv

text: , i fortsättningen andra betaltjänstdirektivet).

text: Enligt definitionen i det andra betaltjänstdirektivet är hemmedlemsstaten den medlemsstat där en betaltjänstleverantör har begärt och fått en betalningslicens, vilket enligt riktlinjerna bör motsvara den medlemsstat där den har sitt säte eller sitt huvudkontor. Riktlinjerna påpekar att flexibiliteten att använda proxyvariabler i form av identifieringskoder för att fastställa var betalaren eller betalningsmottagaren befinner sig i enlighet med lokaliseringsreglerna i

text: artikel 243

text: c inte kan användas i syfte att kringgå skyldigheten att rapportera i värdmedlemsstaten/värdmedlemsstaterna i enlighet med

text: artikel 243

text: b.4 b) mervärdesskattedirektivet. Betaltjänstleverantörer måste använda den starkaste tillgängliga informationen för att hitta sina kunder. Betaltjänstleverantörer måste följa sin betalningslicens för att avgöra var de tillhandahåller sina betaltjänster och bekräfta var de ska rapportera (riktlinjerna, avsnitt 4.4.).

text: Riktlinjerna uttalar att fastställandet av de medlemsstater där betaltjänstleverantörer bör rapportera sina betalningar underlättas när de har fysisk närvaro i dessa medlemsstater, till exempel när de gör detta via en filial eller ett ombud. Om betaltjänster tillhandahålls direkt från en medlemsstat till en annan är det något mer komplicerat eftersom det inte finns någon fysisk närvaro som gör det möjligt att tydligt skilja mellan verksamheterna i värdmedlemsstaten och hemmedlemsstaten. Betaltjänstleverantörerna bör följa sin betalningslicens för att fastställa var de tillhandahåller tjänster. En betaltjänstleverantör måste informera myndigheten i värdmedlemsstaten innan denne kan tillhandahålla betaltjänster på medlemsstatens territorium, vilket sedan dokumenteras i registret över betaltjänstleverantörer i den medlemsstaten. Genom detta register och med hjälp av den information som är tillgänglig från dess kunddatabas bör en betaltjänstleverantör tydligt kunna identifiera vilka tjänster som tillhandahålls där (riktlinjerna, avsnitt 4.4.1).

text: I motiven till

text: 33 c kap.

text: skatteförfarandelagen

text: uttalas följande i frågan. Rapportering av uppgifterna ska enligt riktlinjerna göras i den medlemsstat där betalaren eller betalningsmottagaren faktiskt finns. Mot bakgrund av det som anförs om att riktlinjerna bör tillämpas i möjligaste mån föreslår regeringen en utformning av lagtexten som ligger i linje med riktlinjerna i detta avseende. Lagrådet efterfrågar ett tydliggörande av vad som avses med att någon finns på en viss plats. Regeringen konstaterar att det av riktlinjerna framgår att bedömningen av var betalaren eller betalningsmottagaren finns får göras med utgångspunkt i den information som betaltjänstleverantören har tillgång till. Det kan vara till exempel uppgifter om betalarens eller betalningsmottagarens landskod, adress eller säte. Betaltjänstleverantören ska välja den information som bäst stämmer överens med verkligheten för att avgöra var betalaren eller betalningsmottagaren finns och följaktligen var rapportering ska ske (jfr avsnitt 4.4 i riktlinjerna). Den platsen kan alltså vara en annan än den som följer av lokaliseringsreglerna i

text: artikel 243

text: c, även om det i de flesta fall bör vara samma som den som följer av lokaliseringsreglerna (

text: prop. 2022/23:121 s. 44

text: 4 Bedömning

text: Skatteverket anser mot bakgrund av hur lagstiftaren har resonerat, att riktlinjerna ska följas så långt det är möjligt för att avgöra om betalaren eller betalningsmottagaren finns i Sverige och att uppgifter därmed ska lämnas till Skatteverket.

text: Med finns i Sverige förstås den plats i Sverige där kunden finns enligt den information som betaltjänstleverantören har om kunden. Det innebär att en betaltjänstleverantör i bedömningen av om uppgifter måste lämnas till Skatteverket bör följa sin betalningslicens för att fastställa var betaltjänstleverantören tillhandahåller betaltjänster. Om den identifieringskod som betaltjänstleverantören enligt lokaliseringsreglerna använt för att bedöma om det är en gränsöverskridande betalning, anger att dennes kund finns i Sverige ska rapportering ske till Skatteverket. Detta förutsätter dock att den använda identifieringskoden, enligt riktlinjerna, också är den mest relevanta och därför bäst återspeglar var kunden finns. I ett sådant fall ska alltså betaltjänstleverantören rapportera uppgifterna till Skatteverket även om denne har tillgång till annan information som indikerar att kunden kan finnas i ett annat land.

text: Ovanstående innebär att bestämmandet av den plats där betaltjänstleverantörens kund faktiskt finns oftast sammanfaller med den plats där denne finns enligt lokaliseringsreglerna. Vid t.ex. betalning/autogirering framgår det av riktlinjerna att IBAN-numret ska användas för att avgöra var betalaren respektive betalningsmottagaren finns eftersom det är den identifieringskod som är mest relevant och därför bäst speglar var kunden finns (se avsnitt 3.1.2.1 - 3.1.2.3. i riktlinjerna). Om en betaltjänstleverantör, exempelvis en bank, har en kund i form av en betalningsmottagare som har ett konto med IBAN-nummer med svensk landskod, och alla övriga förutsättningar för rapporteringsskyldighet för gränsöverskridande betalningar är uppfyllda, ska alltså banken rapportera uppgifterna om de gränsöverskridande betalningarna till Skatteverket. Det gäller även om banken t.ex. har uppgifter om att betalningsmottagaren har en adress i ett annat land.

text: Institut för elektroniska pengar och så kallade marknadsplatser kan ha fler olika identifieringskoder och är enligt lokaliseringsreglerna fria att välja den identifieringskod som bäst återspeglar var kunden finns (se avsnitt 3.1.2.7 i riktlinjerna). Denna valfrihet innebär dock inte att en sådan betaltjänstleverantör kan undgå skyldigheten att rapportera uppgifter om gränsöverskridande betalningar till Skatteverket genom att välja t.ex. identifieringskoden IBAN-nummer som indikerar att kunden finns utanför Sverige, om betaltjänstleverantören med utgångspunkt i de uppgifter som kunden har lämnat vid registreringen (eng. onboard-ing) hos betaltjänstleverantören om sin adress bekräftad av officiella identitetshandlingar, kan konstatera att denne finns i Sverige (se avsnitt 4.4 samt avsnitt 3.1.1 i riktlinjerna).


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 8-2686631

title: Mineralstenar indränkta i smaksatt vätska är inte skattepliktiga för tobaksskatt

text: Nytt: 2024-02-15

text: Detta ställningstagande innebär att Skatteverket fortsatt gör samma rättsliga bedömning som vid tillämpningen av motsvarande bestämmelser i den numera upphävda lagen (

text: ) om tobaksskatt.

text: För förhållanden som avser tid före den 13 februari 2023 gäller Skatteverkets ställningstagande ”Mineralstar indränkta i smaksatt vätska är inte skattepliktiga för tobaksskatt”, 2018-12-12, dnr: 202 513041-18/111 .

text: 1 Sammanfattning

text: En produkt bestående av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska är inte skattepliktig enligt lagen (

text: ) om tobaksskatt (LTS).

text: 2 Frågeställning

text: På marknaden förekommer produkter bestående av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska, vilka är avsedda att användas istället för tobak i vattenpipor. Produkterna innehåller inte tobak. När stenarna värms upp avges en ånga med den smak som mineralerna smaksatts med.

text: Är en produkt bestående av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska skattepliktig enligt LTS?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Tobaksskatt ska betalas för cigaretter, cigarrer, cigariller, röktobak, snus, tuggtobak och övrig tobak (1 kap. 2 § lagen [2022:155] om tobaksskatt, LTS).

text: Med cigaretter avses enligt 2 kap. 2 § andra stycket LTS:

text: tobakstullar som går att röka som de är och som inte är cigarrer eller cigariller enligt 5 § andra stycket,

text: tobaksrullar som genom enkel, icke-industriell hantering kan införas i cigarettpappersrör, eller

text: tobaksrullar som genom enkel, icke industriell hantering kan rullas i cigarettpapper.

text: Med cigarrer och cigariller avses enligt 2 kap. 5 § andra stycket LTS, om de kan rökas som de är och med hänsyn till sina egenskaper uteslutande är avsedda att rökas som de är:

text: tobaksrullar med yttre täckblad av naturprodukt,

text: tobaksrullar fyllda med en riven blandning och med ett yttre täckblad som har cigarrers normala färg, gjort av homogeniserad tobak, om

text: det yttre täckbladet täcker produkten helt och i förekommande fall inkluderar filtret men, i fråga om cigarrer med munstycke, inte munstycket,

text: styckevikten utan filter eller munstycke är minst 2,3 gram och högst 10 gram, och

text: omkretsen är minst 34 millimeter på minst en tredjedel av längden.

text: Med röktobak avses enligt 2 kap. 6 § andra stycket LTS:

text: tobak som skurits eller på annat sätt strimlats, tvinnats eller pressats till kakor och som går att röka utan ytterligare industriell beredning,

text: tobaksavfall som går att röka, bjuds ut till detaljhandelsförsäljning och inte omfattas av 2 § andra stycket (d.v.s. cigaretter) eller 5 § andra stycket (d.v.s. cigarrer och cigariller).

text: Produkter som helt (eller delvis) består av andra ämnen än tobak men som i övrigt uppfyller kriterierna i 2 § andra stycket eller 6 § andra stycket behandlas som cigaretter respektive röktobak (2 kap. 8 § första stycket LTS).

text: Som snus och tuggtobak beskattas sådant snus och tuggtobak som hänförs till nr 2403 i Kombinerade nomenklaturen enligt

text: rådets förordning (EEG) nr 2658/87

text: i lydelsen enligt kommissionens genomförandeförordning

text: (EU) 2020/2159

text: (2 kap. 9 § första stycket LTS).

text: Med övrig tobak avses tobak som inte är en del av en levande planta och som inte är skattepliktig som cigaretter, cigarrer, cigariller, röktobak, snus eller tuggtobak (2 kap. 10 § LTS).

text: 4 Bedömning

text: En produkt som består av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska består inte av tobak och är därför inte skattepliktig som cigarrer eller cigariller, snus, tuggtobak eller övrig tobak.

text: Eftersom en produkt som består av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska inte består av tobaksrullar eller rullar av andra ämnen motsvarar den inte kriterierna i 2 kap. 2 § andra stycket eller 2 kap. 8 § första stycket LTS. En sådan produkt är således inte skattepliktig som cigaretter.

text: En produkt som består av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska består inte av tobak eller något annat ämne som skurits eller på annat sätt strimlats, tvinnats eller pressats till kakor och som går att röka. Den innehåller inte heller tobaksavfall som går att röka. En sådan produkt uppfyller således inte kriterierna i 2 kap. 6 § andra stycket eller 2 kap. 8 § första stycket LTS och är därmed inte skattepliktig som röktobak. Skatteverket anser således att en produkt bestående av mineralstenar indränkta i smaksatt vätska inte är skattepliktig för tobaksskatt.