text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: ange datum nummer innehåll XX/XXX/XXXX

text: ange datum nummer innehåll XX/XXX/XXXX

text: -0 7 -0 24 20 5 D yr St

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2024/1351 av den 14 maj 2024

text: om asyl- och migrationshantering, om ändring av förordningarna

text: (EU) 2021/1147

text: och

text: (EU) 2021/1060

text: och om upphävande av förordning

text: (EU) nr 604/2013

text: . 2

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013

text: om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning).

text: Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Art. 25–28 och 34 i AMMR rör ensamkommande barn, sammanhållning av familjer och personer i beroendeställning.

text: Se art. 43.3 AMMR ”från det att beslutet om överföring meddelats”. 6 Jmf. med art. 27.4 Dublinförordningen

text: (EU) 604/2013

text: där det framgår att myndigheterna på eget initiativ får besluta att avbryta verkställigheten av överföringsbeslutet i väntan på utfallet av överklagandet eller omprövningen. Migrationsverket har således i ärenden som handlagts enligt Dublinförordningen på egen hand enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: kunnat besluta om inhibition vid särskilda skäl förutsatt att den enskilde har överklagat beslutet men inte själv har begärt att beslutet ska inhiberas. Det utrymmet försvinner genom den nya förordningen.

text: För beslut som inte har suspensiv verkan löper fristen för överföring från den dag då framställan om övertagande godtogs, eller aviseringen om återtagande bekräftades, jmf. art. 46.1 AMMR. 8 Se art. 28.1 i tillämpningsföreskrifterna till AMMR. 9 Domstolen uttalade sig i aktuell dom om art. 29.1 Dublinförordningen, vilken motsvaras av art. 46.1 AMMR. 10 Se p. 45 och 61.

text: Se bl.a. p. 59 och 65 i EU-domstolens avgöranden i målen

text: och

text: . 12 p. 30 i

text: . 13 p. 24 i

text: Fristen för överföring regleras i art. 46 AMMR. 15 p. 34 och 39 i EU-domstolens dom C- 556/21. 16 .p.40 i EU- domstolens dom

text: . 17 Jfr

text: prop. 2016/17:150 s. 12

text: Domen rörde art. 8.2 Dublinförordningen som motsvaras av art. 25.3 AMMR. 19 Barnets släkting i den anmodade staten har däremot inte rätt att överklaga, se p. 55 i domen. 20 Domen rörde art. 27.1 Dublinförordningen som motsvaras av art. 43.1 AMMR. 21 Se p. 36 och p. 42 i EU-domstolens dom

text: Läs mer i Migrationsverkets rättsliga kommentar till EU-domstolens dom

text: om hur sådana överklaganden hanteras. 23 Avgörandet rörde Dublinförordningens art. 9 som rör fastställande av ansvarig medlemsstat i en situation där den sökande har familjemedlemmar på territoriet som har beviljats internationellt skydd.

nyckelord: Praxis Lagstiftning Överklagande EU-domstolen

title: Överklagandeproceduren i asyl- och migrationshanteringsförordningen och i svensk rätt

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: 1. Bakgrund

text: Den 11 juni 2024 antogs EU:s migrations- och asylpakt som syftar till att etablera ett gemensamt och harmoniserat system för asyl och migration inom EU. Asyl- och migrationshanteringsförordningen (hädanefter AMMR) är en av de tio rättsakter som antagits inom EU:s migrations- och asylpakt. Den 12 juni 2026, efter en övergångsperiod på två år, börjar förordningen tillämpas fullt ut. AMMR ersätter Dublinförordningen som upphört att gälla från och med den 12 juni 2026.

text: Med anledning av att AMMR börjat gälla finns anledning att skriva ett nytt rättsligt ställningstagande om överklagandeproceduren i AMMR och i svensk rätt utifrån vad som gäller i och med de nya bestämmelserna, liksom utifrån kompletterande nationella bestämmelser.

text: Även om en ny förordning har antagits innebär det inte att samtliga tidigare avgöranden från Migrationsöverdomstolen och EU-domstolen som tolkat den tidigare gällande Dublinförordningen har förlorat relevans. Tidigare domstolsavgöranden och grundläggande EU-rättsliga principer kan således fortsatt ha relevans vid tillämpning av den nya förordningen. Om det däremot finns nya bestämmelser som ändrar rättsläget kan det innebära att det som tidigare gällt i äldre avgöranden inte längre kan anses vara giltigt. De avgöranden som kommit sedan tidigare behöver därför tolkas i ljuset av de nya bestämmelserna för att bedöma huruvida de fortfarande gäller i förhållande till den nya förordningen.

text: 2. Överklagande av överföringsbeslut

text: 2.1 Bestämmelser i AMMR

text: I art. 43 AMMR regleras rätten till överklagande av ett överföringsbeslut.

text: Av artikeln framgår att en sökande eller en annan person som avses i art. 36.1 b och c ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel, i form av överklagande eller omprövning i domstol av de faktiska och rättsliga omständigheterna när det gäller ett beslut om överföring.

text: I art. 43.1 begränsas omfattningen av rätten till rättsmedel genom att överprövningen endast ska avse om överföringen skulle medföra en verklig risk för omänsklig eller förnedrande behandling i den mening som avses i art. 4 i stadgan , eller om det finns omständigheter efter beslutet om överföring som är avgörande för en korrekt tillämpning av denna förordning, alternativt om artiklarna 25–28 och 34 har överträtts, när det gäller personer som övertagits i enlighet med artikel 36.1 a.

text: I art. 43.2 anges att medlemsstaterna ska föreskriva en tidsperiod om minst en vecka, men högst tre veckor för när den berörda personen får utöva sin rätt till effektivt rättsmedel.

text: Art. 43.3 reglerar att den berörda personen har rätt att inom en skälig tidsperiod (men inte längre tidsperiod än den som föreskrivits av medlemsstaterna enligt art. 43.2) begära att en domstol avbryter verkställigheten av överföringsbeslutet. Medlemsstaterna får i nationell rätt föreskriva att denna begäran ska lämnas in tillsammans med överklagandet. Medlemsstaterna ska säkerställa att det finns ett effektivt rättsmedel genom att inte verkställa överföringen förrän ett beslut har fattats om första begäran om uppskov. Om en person inte begär suspensiv verkan avbryts inte verkställigheten av ett beslut om överföring vid överklagande eller omprövning.

text: 2.2 Bestämmelser i nationell rätt

text: Av

text: 1 kap. 9 § utlänningslagen (2005:716)

text: framgår att beslut om överföring enligt AMMR är att jämställa med beslut om utvisning och avvisning.

text: I

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: anges att om en utlänning har överklagat ett beslut som Migrationsverket eller Polismyndigheten har fattat om överföring enligt AMMR, och inom överklagandetiden har yrkat inhibition av beslutet, får beslutet inte verkställas innan en migrationsdomstol har prövat frågan om inhibition. Detta gäller endast första gången utlänningen yrkar inhibition. Ett beslut att avslå ett sådant yrkande om inhibition ska vara motiverat.

text: I

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: föreskrivs att Migrationsverket får besluta om inhibition om det finns särskilda skäl till det.

text: Av

text: 14 kap. 1 a § utlänningslagen

text: följer att ett överklagande av ett beslut om överföring enligt AMMR ska ha kommit in till den beslutande myndigheten inom en vecka från den dag då den som överklagar fick ta del av beslutet.

text: 2.3 Överklagande av överföringsbeslut enligt AMMR

text: I

text: 14 kap. 1 a § utlänningslagen

text: har tiden för överklagande av ett överföringsbeslut reglerats i svensk rätt. Genom den nya bestämmelsen ändras tidsperioden för överklagande av överföringsbeslut från tidigare gällande tre veckor till sju dagar. Tidsperioden för överklagande börjar löpa från den tidpunkt då sökande fick del av beslutet. Av art. 43.3 första stycket AMMR följer att medlemsstaterna i nationell rätt får föreskriva att begäran om inhibition ska lämnas in tillsammans med överklagandet. Lagstiftaren har valt att behålla

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: i dess nuvarande lydelse vilket innebär att begäran om inhibition fortsatt kan ske inom hela överklagandetiden.

text: Överföringsbeslut som fattas i enlighet med AMMR är omedelbart verkställbara (förutsatt att de inte inhiberas). Det medför att om en sökande överklagar ett överföringsbeslut och begär att det ska inhiberas så avbryts verkställigheten automatiskt i enlighet med bestämmelsen i

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: fram till att migrationsdomstolen tar ställning till yrkandet. Migrationsverket behöver därför inte fatta något separat beslut om att avbryta verkställigheten eftersom det följer av lag.

text: Om den enskilde i samband med överklagande däremot inte begär inhibition så är överföringsbeslutet fortsatt verkställbart. Om en inhibitionsbegäran skulle inkomma efter överklagande av beslutet men inom överklagandetiden får beslutet på samma sätt inte verkställas eftersom det följer av

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: Av art. 43.3 andra stycket AMMR följer att om den berörda personen inte har utövat sin rätt att begära suspensiv verkan, ska överklagandet eller omprövningen av ett beslut om överföring inte avbryta verkställigheten av beslutet om överföring. Det innebär att det utrymme som tidigare funnits för Migrationsverket att på egen hand besluta om inhibition vid ett överklagande i väntan på utfallet av ett överklagande försvinner genom den nya förordningen.

text: Migrationsverket har oaktat det fortfarande en möjlighet att vid särskilda skäl besluta om inhibition med stöd av den nationella bestämmelsen i

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: 2.4 När uppstår suspensiv verkan enligt AMMR och hur påverkas fristerna för överföring?

text: Som nämnts ovan är beslut om överföring omedelbart verkställbara, förutsatt att de inte inhiberas. Av EU-domstolens dom i

text: mål C-60/16

text: följer att vid tillämpningen av alternativ ”c” i art. 27.3 Dublinförordningen, som motsvaras av art. 43.3 i AMMR, så uppstår den suspensiva verkan först i samband med domstolens beslut om inhibition, trots att verkställigheten avbryts vid ett tidigare tillfälle. Fristen för att genomföra överföringen som regleras i art. 46.1 AMMR börjar i sådana fall löpa från och med den dag då det slutliga beslutet i fråga om överklagande av överföringsbeslutet med suspensiv verkan fattades. Den överförande medlemsstaten ska i de fall ett överklagande har suspensiv verkan utan dröjsmål informera den mottagande medlemsstaten om detta.

text: EU-domstolen har i

text: mål C-560/23

text: uttalat sig om hur överföringsfristerna påverkas i det fall där en nationell domstol, till vilken ett överklagande med suspensiv verkan har ingetts, upphäver ett första beslut om överföring och återförvisar ärendet till den behöriga myndigheten för förnyad prövning. Frågan domstolen tog ställning till var om sexmånadersfristen för överföring börjar löpa – den dag då det andra överföringsbeslutets lagenlighet slutligt avgjordes, eller – den dag då det första överföringsbeslutet upphävdes. Domstolen uttalar att eftersom båda dessa på varandra följande beslut har till syfte att överföra samma person som har ansökt om internationellt skydd, ska dessa beslut anses ingå i ett och samma förfarande och att sexmånadersfristen för överföring börjar löpa den dag då det andra överföringsbeslutet slutligt avgjordes. För att säkerställa att handläggningstiden för förfarandet avseende överföringen av den berörda personen inte går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med förfarandet, ska det andra beslutet om överföring och det slutliga beslutet i fråga om överklagandet av detta beslut fattas utan dröjsmål.

text: Som nämnts ovan har Migrationsverket möjlighet att besluta om inhibition i

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: om det uppkommit särskilda skäl till att beslutet inte bör verkställas. En sådan inhibition kan dock inte ha suspensiv verkan.

text: Detta eftersom en sådan inhibition inte följer direkt av AMMR:s bestämmelser, varför det i sådana fall inte kan uppstå suspensiv verkan till följd av en inhibition enligt nationella bestämmelser.

text: Det innebär att om Migrationsverket inhiberar ett överföringsbeslut enligt

text: 12 kap. 13 § utlänningslagen

text: så avbryts inte fristerna för överföring. Verkställigheten avbryts dock till dess att fristen för överföring har löpt ut, om inte verket upphäver inhibitionsbeslutet innan dess.

text: Mot bakgrund av ovanstående måste Migrationsverket därför fortsatt göra en noggrann bedömning av om den enskilde verkligen begär inhibition eller inte i samband med sitt överklagande och ange rätt grund för att beslutet inhiberas. Denna bedömning ska vara generös men det innebär inte att utgångspunkten bör vara att inhibitionsyrkanden i princip alltid kan ”tolkas in” i överklagandet. Istället måste det göras en individuell bedömning av om den enskilde uttryckt något konkret i överklagandet som kan uppfattas just som en begäran om inhibition.

text: I sådana fall där en person överklagar och yrkar inhibition efter att överklagandefristen har löpt ut, avvisas överklagandet. Däremot måste man ta ställning till inhibitionsyrkandet.

text: 2.4.1 Slutligt beslut och suspensiv effekt i överklaganden där det finns två överklagandeinstanser

text: EU-domstolen har i ett avgörande den 30 mars 2023 i

text: mål C-556/21

text: uttalat sig om vad som utgör ett ”slutligt beslut” i Dublinförordningens mening och hur överföringsfristerna påverkas av om det finns två överklagandeinstanser i en medlemsstat, såsom det finns i Sverige.

text: AMMR, liksom Dublinförordningen, kräver endast att det ska finnas ett effektivt rättsmedel mot ett överföringsbeslut.

text: I ovan nämnda avgörande anges att ett beslut är ”slutligt” (final) efter det att alla de rättsmedel som föreskrivs i den berörda medlemsstatens rättsordning har uttömts (after all remedies provided for by the legal order of the Member State concerned have been exhausted). När ett beslut är slutligt skiljer sig alltså mellan olika medlemsstater, beroende på hur instansordningen i en medlemsstat har bestämts i dess nationella lagstiftning. I Sverige, som har två överklagandeinstanser för denna process, är ett beslut alltså slutligt i AMMR:s mening när det har vunnit laga kraft.

text: När det gäller överföringsfristerna uttalar EU-domstolen i

text: mål C-556/21

text: även att en interimistisk åtgärd (t.ex. ett beslut om inhibition i samband med ett överklagande) som medför att fristen för överföring avbryts i väntan på resultatet av ett överklagande i andra instans endast kan vidtas när verkställigheten av överföringsbeslutet har avbrutits i väntan på resultatet av överklagandet i första instans. Om suspensiv verkan inte har inträffat i samband med överklagande till första instans enligt art. 43.3 kan fristen inte stoppas vid överklagande av överföringsbeslutet till andra instans. Vid ett tvåinstansförfarande avbryts fristen alltså endast om den avbrutits med stöd av art. 43.3 AMMR i samband med överklagandet i första instans.

text: Sammanfattningsvis innebär detta att om verkställigheten av överföringsbeslutet avbryts i avvaktan på att överklagandet avgörs i första instans till följd av art. 43.3 ska ”slutligt” beslut i förhållande till art. 46.1 AMMR tolkas som när ärendet har vunnit laga kraft, och överföringsfristen börjar således löpa vid denna tidpunkt.

text: Om ett överföringsbeslut har överklagats, men migrationsdomstolen inte har beslutat om inhibition enligt den sedvanliga prövningen av yrkandet (som alltså skett med stöd av art.43.3 AMMR, jfrd med

text: 12 kap. 9 a § utlänningslagen

text: ), men däremot i ett senare skede beslutar om inhibition, sker detta med stöd av

text: förvaltningsprocesslagens (1971:291)

text: regler. Ett sådant beslut har inte suspensiv verkan och överföringsfristerna avbryts därmed inte.

text: Detsamma gäller när migrationsdomstolen har avslagit ett överklagande, men Migrationsöverdomstolen vid ett överklagande beslutar om inhibition (t.ex. i samband med att prövningstillstånd meddelas).

text: 3. Överklagande i andra fall än överföringsbeslut

text: 3.1 EU-domstolens dom i

text: och dess direkta effekt

text: EU-domstolen har i

text: mål C-19/21

text: , som rörde Dublinförordningen, infört en ny grund för överklagande i andra fall än de som angavs direkt i förordningen, dvs. överklagande av överföringsbeslut.

text: Domen rör situationen att en medlemsstat har avslagit en framställan om övertagande från en annan medlemsstat rörande ett ensamkommande barn som har en släkting i den första medlemsstaten.

text: EU-domstolen uttalar att när en medlemsstat avslår en framställan om övertagande på denna grund ska barnet ha rätt att få ansvarsfrågan prövad i domstol i denna medlemsstat.

text: Situationen regleras varken direkt i AMMR eller i svensk rätt och i det följande redogörs för varför och på vilket sätt EU-domstolens dom ska tillämpas i nationell rätt.

text: Genom Sveriges medlemskap i EU har riksdagen (

text: 10 kap. 6 § regeringsformen

text: ) överlåtit delar av sin beslutanderätt i rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter till EU.

text: EU-domstolen har (dom EG 26/62) fastställt EU:s lagstiftnings direkta effekt. I domen uttalar domstolen att EU-rätten inte bara skapar skyldigheter för medlemsstaterna utan även rättigheter för privatpersoner. Privatpersoner kan därför dra fördel av dessa rättigheter och direkt åberopa EU-rätten i nationella domstolar, oberoende av om det finns rättsmedel i den nationella lagstiftningen.

text: Principen om direkt effekt rör primärrätten men även rättsakter som kommer från sekundärrätten, det vill säga rättsakter som är antagna av EUinstitutionerna, såsom förordningar, direktiv och beslut. Förordningar har alltid direkt effekt och är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. EU-domstolen uttolkar EU-rätten, bl.a. EU:s förordningar och direktiv och dess avgöranden blir en del av EU-rätten.

text: AMMR har således direkt effekt. Nationell rätt kan därmed bara komplettera förordningen i delar som inte kan anses ingå i förordningens regelverk.

text: 3.2 Tillämpningsområdet för

text: EU-domstolen har i

text: funnit att det, utöver vad som framgår av ordalydelsen i Dublinförordningen , även finns en möjlighet för ett ensamkommande barn som söker internationellt skydd att överklaga en medlemsstats beslut att avslå en framställan om övertagande. Domstolen uttalade att rätten till överklagan härleds direkt från Dublinförordningens bestämmelser om överklagande och EU-stadgan, varför uttalandena i EU-domstolens dom gäller även i förhållande till AMMR.

text: Överklagandemöjligheten ska därmed tillämpas utan hinder av att nationell lag inte reglerar situationen.

text: Argumentationen för domslutet gäller i korthet ensamkommande barns särskilt utsatta situation och att barnets intresse bör väga tungt. Artikel 25.2 AMMR rör ett ensamkommande barn som har en familjemedlem inklusive syskon som vistas lagligt i en annan medlemsstat. Art. 25.3 rör om det ensamkommande barnet har släktingar i en annan medlemsstat. Artikel 25.4 rör situationen när ett ensamkommande barn har familjemedlemmar eller släktingar som vistas i mer än en medlemsstat. Då ska ansvarig medlemsstat fastställas utifrån vad som är bäst för barnet.

text: Migrationsöverdomstolen har i

text: MIG 2020:4

text: uttalat att Migrationsverkets beslut att inte samtycka till att ta över ansvaret för en asylsökande efter en framställan enligt Dublinförordningen från en annan medlemsstat inte kan överklagas.

text: Familjemedlemmar till ett ensamkommande barn i art. 25.2 är närmare än andra släktingar i art. 25.3. Migrationsöverdomstolens avgörande bör fortfarande ha giltighet eftersom det rörde en annan situation än EU-domstolens avgörande och även därför att det inte finns samma syfte, nämligen den utsatta situation som ett ensamkommande barn befinner sig i. Man kan av domen dra slutsatsen att överklagandemöjligheten för en framställan som avslås enligt art. 25 bör ges i AMMR på grund av att det rör sig om ensamkommande barn, som har ett starkare skydd i förordningen.

text: Utan uttryckligt stöd i domstolsavgörande av EU-domstolen eller Migrationsöverdomstolen bör Migrationsverket inte tillämpa domen i andra avslag på framställningar än de som rör begäran från andra medlemsstater om övertagande med stöd av artiklarna 25.2, 25.3 eller 25.4 AMMR. Rätten att överklaga en framställan som nekats bör alltså inte gälla för andra artiklar än dessa.


doctype: stallningstagande

text: Datum för Version Avsnitt som reviderats Beslutsbeteckning revidering

text: 2026-06-12 4.0 Sammanfattning, 1, 2.1.3, 2.2.1 RA/074/2026 2022-02-18 3.0 2.1.1, 2.1.2, 2.1.4 RA/012/2022 2021-07-20 2.0 Sammanfattning, 1, 2.1.3, 2.2.1 RA/150/2021

text: -02 -06 20 20 5 rD ty S

text: Paposhvili mot Belgien, ansökan nr. 41738/10 (Lifos 38813). Domstolen konstaterade att en utvisning skulle ha stridit mot

text: artikel 3

text: på grund av att Belgien inte hade utrett konsekvenserna av en utvisning till följd av Paposhvilis hälsotillstånd. På grund av detta behövde man därför inte gå in på prövningen av huruvida Paposhvilis omständigheter var exceptionella. Ansökan nr. 57467/15 (Lifos 45999) samt § 133 i domen. Europadomstolens dom nr 26565/05 (

text: N. mot Storbritannien

text: Paposhvili § 189. I Europadomstolens dom är ordalydelsen “substantial grounds have been shown”. Savran § 143. Se

text: MIG 2007:35

text: och

text: MIG 2007:43

text: . Savran § 135 och § 147.

text: Jfr

text: MIG 2007:48

text: . När vård och mediciner finns att tillgå i hemlandet kan uppehållstillstånd inte beviljas på grund av synnerligen ömmande omständigheter även om utlänningen själv måste bekosta den nödvändiga behandlingen. Jfr Europadomstolen, ansökan nr

text: D. mot Storbritannien

text: (Lifos 29754). Om man i bedömningen kommer fram till att garantier behövs, bör dessa kunna inhämtas i samband med verkställighet, då även de nödvändiga praktiska åtgärderna bör äga rum. EU-domstolens dom i

text: (Abdida), (Lifos 33886).

text: Artikel 15 b

text: ) i skyddsgrundsförordningen omfattar inte en situation då en person som lider av en allvarlig sjukdom kan utsättas för omänsklig eller förnedrande behandling till

text: följd av brist på adekvat vård i hemlandet. Se även EU-domstolens avgörande i

text: (M’Bodj), (Lifos 33885). EU-domstolens dom den 24 april 2018 i

text: (M P), (Lifos 41428). Europadomstolen, ansökan nr.

text: (Lifos 29754). Europadomstolen, ansökan nr.

text: . Ansökan nr 1412/12, (Lifos 34361).

text: Psykiska hälsotillstånd

text: Handikapp och funktionshinder

text: Savran § 137 och § 139. Avgörande den 6 februari 2001 i målet

text: Bensaid mot Förenade kungariket

text: (nr. 44599/98)

text: Imamovic mot Sverige

text: , ansökan nr.

text: (Lifos 30168). Avgörande den 22 juni 2010 i nr. 50068/08.

text: Äldre personer som är i behov av omsorg

text: S.H.H. mot Förenade Kungariket

text: , ansökan nr.

text: (Lifos 31263). Kazic m.fl. mot Sverige ansökan nr

text: (Lifos 38707).

text: Senchishak mot Finland

text: , ansökan nr.

text: . Hukic mot Sverige, nr. 17416/05.

text: Avgörande den 21 maj 2013 i målet

text: Ghali mot Sverige

text: nr. 74467/12.

nyckelord:
Praxis
Barn
Lagstiftning
Hälsa
Sjukvård
Utlänningslag
Beviskrav
Europadomstolen
Europakonventionen
Utredningsansvar
Artikel 3

publisher: Migrationsverket

status: gällande

title: Tillämpning av artikel 3 i Europakonventionen då sjukdom åberopas

org: migr

text: Fakta om rättsliga ställningstaganden

type: rubrik

text: Rättsliga ställningstaganden utgör Migrationsverkets uttalanden om hur en författning bör tolkas och är styrande för myndighetens medarbetare. De beslutas av chefen för rättsavdelningen.

type: stycke

text: Rättsliga ställningstaganden förs in i en särskild dokumentserie, RS-serie. Dokumentserien är gemensam för hela myndigheten. Beslut om fastställande, ändringar och upphävande av ett rättsligt ställningstagande förs in i beslutsdokumentserien för chefen för rättsavdelningen.

text: Sammanfattning

text: • Ett avlägsnande av en utlänning som lider av en sjukdom, i kombination med avsaknad av adekvat vård i hemlandet, kan i mycket speciella fall anses utgöra sådan omänsklig och förnedrande behandling som avses i

text: artikel 3 Europakonventionen

text: • Beviskravet är högt, det måste finnas starka skäl för att personen riskerar att utsättas för en sådan behandling som strider mot artikel 3. Den sökande har bevisbördan för detta. När detta har uppfyllts träder myndighetens utredningsskyldighet in.

text: • Det ska göras en samlad bedömning. Faktorer som är av vikt i bedömningen är hälsotillståndet, tillgången på tillräcklig och lämplig vård i hemlandet, kostnaden för behandlingen/vården, individuella omständigheter såsom förekomst av familj eller socialt nätverk, och den allmänna situationen i hemlandet.

text: • Om det efter utredning fortfarande finns oklarheter kring om sökanden riskerar behandling i strid med artikel 3 måste staten erhålla individuella och tillräckliga garantier från den mottagande staten att lämplig behandling kommer att vara tillgänglig för personen ifråga.

text: • Barns ärenden ska bedömas på samma sätt vad gäller risken att utsättas för en behandling enligt artikel 3. Barnets bästa förändrar inte tröskeln enligt artikel 3 men ska beaktas vid bedömningen av de individuella omständigheter som är relevanta för risken för behandling i strid med artikel 3. Vid den samlade bedömningen ska relevanta faktorer, d.v.s. hälsotillståndet, vården/behandlingen, kostnaden, förekomsten av familj eller annat socialt nätverk, bedömas utifrån att det rör ett barn.

text: 1. Bakgrund

text: Ett avlägsnande av en utlänning som lider av en sjukdom kan i vissa speciella fall anses utgöra sådan omänsklig och förnedrande behandling som avses i

text: artikel 3 Europakonventionen

text: Detta rättsliga ställningstagande ger ledning för innebörden av artikel 3 vid sjukdomstillstånd och hur bedömningen ska göras.

text: Europakonventionen tolkas av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg och ställningstagandet baseras i huvudsak på domstolens praxis.

text: Vissa bestämmelser i skyddsgrundsförordningen

text: (EU) 2024/1347

text: och återvändandedirektivet (direktiv

text: ) kan aktualiseras vid bedömningen av skyddsbehov och verkställighetshinder för personer med allvarlig sjukdom. Förordningen tolkas av EU-domstolen vars praxis därför är av betydelse.

text: 2. Rättslig bedömning

text: 2.1 Sjukdom hos vuxna

text: 2.1.1 Allmänt

text: Europadomstolens nuvarande praxis när det gäller utvisning av sjuka personer utgår främst från rättsfallet Paposhvili mot Belgien år 2016. Domstolen har i det senare avgörandet

text: Savran mot Danmark

text: den 7 december 2021 bekräftat och förtydligat denna praxis.

text: Europadomstolen har slagit fast att en utlänning som ska utvisas i princip inte kan kräva rätt att få bli kvar i konventionsstaten för att få tillgång till medicinsk, social eller annan form av hjälp.

text: Artikel 3

text: medför heller inte en skyldighet för konventionsstaten att reducera skillnader i tillgång till sjukvård mellan konventionsstaten och hemlandet genom att tillhandahålla gratis och obegränsad sjukvård till utlänningar som inte har rätt att vistas i staten.

text: Det finns heller ingen rätt att i den mottagande staten få en typ av behandling som inte är tillgänglig för resten av befolkningen i det landet.

text: Det är en hög tröskel för att en utvisning av en sjuk person skulle innebära ett brott mot

text: artikel 3

text: . Europadomstolen uttalar att det är i exceptionella fall som detta kan vara fallet. Enligt Paposhvili-domen kan en utvisning av en sjuk person vara i strid med

text: artikel 3

text: om det på grund av avsaknad av lämplig vård i mottagarlandet eller brist på tillgång till sådan vård finns starka skäl att anta att personen skulle möta verkliga risker att utsättas för en allvarlig, snabb och oåterkallelig nedgång av hälsotillståndet, vilket resulterar i intensivt lidande eller en avsevärd förkortning av den förväntade livslängden. ”Intensivt lidande” tycks avse just lidande för den sjuke personen. I Savran-domen sägs att en sådan effekt av bristande vård att personen kan bli våldsam mot andra människor, inte omfattas av ”intensivt lidande”.

text: 2.1.2 Beviskravet, bevisbördan och utredningsansvaret

text: Det framgår av Europadomstolens praxis att

text: artikel 3 Europakonventionen

text: är absolut. Detta innebär att det inte ska göras någon avvägning mellan risken att utsättas för omänsklig/förnedrande behandling vid en utvisning och skäl som talar för en utvisning, t.ex. statens krav att ha en reglerad invandring.

text: Beviskravet är högt. Hälsotillståndet måste vara väldokumenterat genom godtagbara läkarintyg. Det är sökanden som ska lägga fram bevis för att det föreligger en risk för behandling i strid med

text: artikel 3

text: . Det kan dock inte ställas krav på den sökande att presentera full bevisning.

text: I Savran-domen förtydligas att det är först när den sökande har uppfyllt sin bevisbörda och beviskravet (starka skäl att anta), som

text: artikel 3

text: blir tillämplig. Då träder myndigheternas utredningsskyldighet in. Det är då myndigheternas ansvar att skingra eventuella tvivel angående bevisningen och vid behov komplettera med ytterligare bevisning. Bevisningen som krävs är inte tillräcklig om den endast gäller avsaknad av medicinsk infrastruktur eller nivå på vården. Det avgörande är istället om den mottagande staten generellt har tillräcklig, adekvat och tillgänglig vård för att hindra sökanden från en allvarlig, snabb och oåterkallelig nedgång av hälsotillståndet, vilket resulterar i intensivt lidande eller en avsevärd förkortning av den förväntade livslängden.

text: Det ska göras en sammantagen bedömning av flera olika faktorer. Utvisning till en stat där den enskilde själv måste bekosta vård och läkemedel eller där vården endast är tillgänglig i begränsad omfattning innebär i sig inte ett brott mot

text: artikel 3

text: I den sammantagna bedömningen finns det ett visst utrymme för att beakta kostnaden för vården.

text: Den sökande måste ha tillgång till vården/behandlingen i praktiken, varvid avståndet till vården/behandlingen kan beaktas. Vidare ska den sökandes individuella omständigheter beaktas, bl.a. förekomsten av familj eller annat socialt nätverk. Tillgången till nätverk av t.ex. anhöriga i hemlandet som kan hjälpa personen vid ett återvändande kan få betydelse som en faktor vid den sammantagna bedömningen.

text: I tidigare avgöranden uttalas att om den sökande saknar ett nätverk av t.ex. anhöriga i hemlandet som kan hjälpa personen, ställs ett högre krav på den allmänna sociala situationen och tillgången på sjukvård för att utvisningen inte ska strida mot

text: artikel 3

text: Om det efter utredning fortfarande finns allvarliga tvivel, måste staten begära individuella och tillräckliga garantier i det enskilda fallet från den mottagande staten att lämplig behandling kommer att vara tillgänglig för personen i fråga. Som anges ovan, kan det från

text: artikel 3

text: dock inte härledas en rätt att få en specifik behandling som inte finns tillgänglig för andra medborgare i mottagarlandet.

text: 2.1.3 Gränsdragning mot skyddsskäl

text: Enligt EU-rätten ska rättigheterna i EU:s stadga ha samma innebörd och räckvidd som motsvarande rättigheter i Europakonventionen.

text: Enligt EU-domstolens praxis ska principen om non-refoulement, såsom den kommer till uttryck i

text: artikel 19.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna

text: och artikel 21 i skyddsgrundsförordningen

text: (EU) 2024/1347

text: , beaktas vid bedömningen av om en person som lider av en allvarlig sjukdom kan avlägsnas till ett visst land. En verkställighet kan i undantagsfall vara förbjuden om det finns en verklig risk för att personen till följd av bristande tillgång till adekvat vård eller behandling utsätts för omänsklig eller förnedrande behandling.

text: EU-domstolen har också slagit fast att om en utlänning som lider av en allvarlig sjukdom inte kan utvisas enligt Europadomstolens praxis på grund av det skulle strida mot

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: , medför detta normalt inte att personen blir att anse som flykting eller subsidiärt skyddsbehövande. Detta innebär att för det fall tillstånd aktualiseras, bör sådant beviljas på annan grund än skyddsskäl.

text: Ovanstående gäller endast under förutsättning att personen inte avsiktligt berövas vård i hemlandet. I det fall en person avsiktligt berövas vård kan det bli fråga om förföljelse eller annan skyddsgrundande behandling, vilket kan medföra att skyddsbehov som flykting eller subsidiärt skyddsbehövande aktualiseras. Enligt EU-domstolens praxis är ett sådant fall att en person som tidigare har utsatts för tortyr av myndigheterna i ursprungslandet och där det finns en verklig risk för att personen vid ett återvändande avsiktligt berövas vård för de men som orsakats av tortyren.

text: Om personens hälsotillstånd då riskerar att allvarligt försämras med en överhängande risk för självmord på grund av trauma som är en följd av tortyren kan detta vara att anse som omänsklig eller förnedrande behandling. Personen kan då bli att anse som subsidiärt skyddsbehövande.

text: 2.1.4 Fall från Europadomstolens praxis

text: Här redovisas ett flertal tidigare exempel från Europadomstolens praxis. De får numera tolkas med beaktande av Paposhvili- och Savran-domarna.

text: En betydelsefull dom där en utvisning har bedömts strida mot

text: artikel 3

text: är målet

text: D. mot Förenade Kungariket

text: (Storbritannien) från 1997, där sjukdom, i kombination med sociala förhållanden, ledde till att en utvisning stred mot

text: artikel 3

text: . Personen hade långt framskriden AIDS och han bedömdes inte ha lång tid kvar att leva. Han hade inga släktingar eller vänner i hemlandet som domstolen ansåg hade vilja och möjlighet att tillgodose en dödligt sjuk persons behov. Domen kom före Paposhvili-målet och praxisen förtydligades i och med den senare domen.

text: Utvisning ansågs inte strida mot

text: artikel 3

text: beträffande en kvinna som led av AIDS och följdsjukdomar, vars tillstånd hade förbättrats med medicinering och som var tillräckligt stabil i sitt tillstånd för att kunna verkställas.

text: I avgörandet

text: M.T. mot Sverige

text: från 2015 hade den sökande enbart begränsad tillgång till den bloddialysbehandling som var livsnödvändig för personer som led av kronisk njursvikt. Bland annat var det långa väntetider i hemlandet Kirgizistan för sådan typ av behandling. Trots detta bedömde domstolen att den sökandes invändning om väntetider för behandling i den offentliga sjukvården på upp till två år inte kunde anses medföra att sökande inte skulle få behandling inom rimlig tid vid ett återvändande. Det fanns privat behandling att tillgå i hemlandet mot en kostnad och den sökande hade inte visat att detta inte kunde vara ett alternativ för honom.

text: Domstolen understryker att det är utlänningens ansvar att vidta åtgärder för att säkerställa fortsatt medicinsk behandling i hemlandet.

text: I ett fall med speciella omständigheter, såsom att sökande riskerar att avlida vid en avbruten behandling, kan det dock vara av stor relevans för bedömningen att utlänningen får stöd av myndigheterna i det land som kommer att genomföra utvisningen.

text: Europadomstolen anser att den standard och de principer som uttalas i Paposhvilidomen är tillräckligt flexibla för att kunna tillämpas vid olika typer av sjukdom, alltså även vid psykisk sjukdom.

text: Nedan redovisas några exempel från äldre praxis.

text: En utvisning av en man från Algeriet med psykisk sjukdom, schizofreni, vilken emellanåt krävde vård och regelbunden medicinering, ansågs inte strida mot

text: artikel 3

text: då mannens hälsoskäl inte bedömdes så allvarliga att de fick anses nå upp till den höga tröskel som uppställs för tillämpning av artikel 3 i denna typ av situation och att den sökande dessutom hade tillgång till adekvat vård i hemlandet. Domstolen fann dock att verkställandet av en utvisning till Algeriet i detta fall inte kunde anses strida mot

text: artikel 8

text: Vad avser åberopad risk för självmord eller tidigare självmordsförsök, har Europadomstolen i flera fall uttalat att detta i sig inte hindrar en utvisning, förutsatt att det har vidtagits konkreta åtgärder för att förhindra självmord.

text: I målet

text: Al-Zawatia mot Sverige

text: från 2010, gjorde mannen under asylprocessen ett självmordsförsök. Mannen inkom med flera läkarintyg som visade att han var deprimerad, apatisk, nervös och hade suicidtankar. Domstolen bedömde att mannen led av ett dåligt psykiskt hälsotillstånd, men tog i beaktande att något ytterligare självmordsförsök inte hade skett och mannen hade inte heller varit inlagd för vård eller tvångsomhändertagen. Suicidtankarna bedömdes primärt vara kopplade till mannens besvikelse på de svenska migrationsmyndigheterna, hans oklara situation och hans rädsla för att bli utvisad. Eftersom det inte finns några tecken på att svenska myndigheter skulle tvångsutvisa honom om det var medicinskt omöjligt, och att det fanns vård i hemlandet samt att han även hade släktingar i hemlandet bedömdes utvisningen inte strida mot

text: artikel 3

text: på grund av ohälsan.

text: En man från Afghanistan hade fått nederdelen av sitt högra ben amputerat och han hade dessutom skador i vänster ben och höger hand. Domstolen menar att

text: artikel 3

text: ska tolkas mot bakgrund av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Även med beaktande av situationen för funktionshindrade i

text: Afghanistan, ansågs hans situation inte vara så exceptionell att en utvisning skulle strida mot

text: artikel 3

text: Europadomstolen uttalar att Europakonventionen inte utgör ett medel för att kräva att icke-konventionsstater erbjuder en viss materiell standard för dess medborgare som är funktionshindrade.

text: I ett mål angående en vuxen man från Bosnien-Hercegovina, som led av epilepsi, skolios, cerebral pares, puckelrygg och kognitiv funktionsnedsättning, avvisade Europadomstolen ansökan som uppenbart ogrundad. Det fanns tillgång till sjukvård och insatser för handikappade i Bosnien och personen hade haft tillgång till det tidigare.

text: Den omständigheten att han inte kunde få lika bra levnadsförhållanden i Bosnien som i Sverige var inte avgörande. Det fanns inte heller något botemedel för hans hälsoproblem även om han skulle stanna kvar i Sverige.

text: Ett avgörande rörde en 72-årig kvinna som efter en stroke var halvsidesförlamad och som led av depression. Europadomstolen fann att den hjälp och omsorg, som hon behövde i sin dagliga tillvaro, fanns att tillgå på statliga och privata institutioner i hemlandet Ryssland, och det fanns också möjlighet att betala för privata omsorgstjänster. Kvinnans dotter ansågs kunna hjälpa henne ekonomiskt. En utvisning ansågs inte strida mot

text: artikel 3

text: Den omständigheten att den sökande själv, eller en anhörig, måste betala för omsorg och vård, innebär i sig inte att en utvisning strider mot

text: artikel 3

text: 2.2 Sjukdom hos barn

text: 2.2.1 Europadomstolens praxis

text: Europadomstolens praxis vad gäller barns sjukdom i relation till

text: artikel 3

text: är mycket begränsad. Detta ställningstagande redovisar endast två mål från domstolen i denna sak som rör barn. Avgörandena kom före Paposhvili-domen.

text: Målet Hukic mot Sverige rörde en familj där ett barn led av epilepsi och hade diagnosen Downs syndrom. Europadomstolen avvisade målet som uppenbart ogrundat. Domstolen konstaterade att tillgänglig vård, behandling och rehabilitering för barnet fanns att tillgå på barnsjukhus i familjens hemland Bosnien-Hercegovina. Det faktum att barnets förhållanden skulle vara mindre förmånliga i Bosnien än vad de var i Sverige kunde inte anses avgörande för bedömningen enligt

text: artikel 3

text: . Domstolen gör en jämförelse mellan barnets allvarliga handikapp och slutstadiet av en dödlig sjukdom (jfr D. mot

text: Storbritannien). Den jämförelsen, med nivån i ett mål som rör en vuxen person, indikerar att Europadomstolen inte tillämpar någon lägre tröskelnivå vid bedömningen då det rör sig om ett barn. Av domen framgår slutligen att det, även om det aktuella målet rörde ett barn, endast är i mycket speciella fall som en utvisning på grund av tvingande humanitära skäl kan medföra en kränkning av

text: artikel 3

text: Målet

text: Ghali mot Sverige

text: handlar om en familj där sonen, född 2009, led av en svår muskelsjukdom.

text: Sjukdomen i sig bedömdes inte livshotande och domstolen konstaterade att det fanns tillgång till adekvat vård i Libanon då flera av syskonen som befann sig där hade fått vård för samma sjukdom.

text: Domstolen fann att det inte hade framkommit sådana exceptionella omständigheter i målet avseende barnets sjukdomstillstånd att det kunde anses nå upp till den höga tröskel för

text: artikel 3

text: som etablerats i praxis. Familjen bedömdes inte ha visat att vård i Sverige skulle leda till ett varaktigt förbättrat tillstånd för sonen, detta eftersom det saknas ett effektivt botemedel för sjukdomen.

text: Domstolen förefaller inte ha gjort någon skillnad i utgångspunkten för resonemanget för barn jämfört med ärenden som rör vuxna. Den generella tröskelnivån har ändrats genom Paposhvili-domen men har inte ändrats ytterligare för barn. Det finns således inte stöd i praxis för annan slutsats än att det är samma överväganden som görs i Paposhvili-domen som krävs för att en utvisning av ett barn ska anses strida mot

text: artikel 3

text: . Barnets bästa förändrar inte tröskeln enligt

text: artikel 3

text: men ska beaktas vid bedömningen av de individuella omständigheter som är relevanta för risken för behandling i strid med

text: artikel 3

text: .". Vid den samlade bedömningen ska relevanta faktorer, det vill säga hälsotillståndet, vården/behandlingen, kostnaden, förekomsten av familj eller annat socialt nätverk, bedömas utifrån att det rör ett barn.

type: stallningstagande