identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 573672-04/111

title: Avdragsrätt för ingående skatt på ombyggnadskostnader när säljaren redan frånträtt en fastighet som omfattas av frivillig skattskyldighet’

text: Nytt: 2025-08-28

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas. Det ersätts av Skatteverkets ställningstagande 2025-08-28, dnr

text: Nytt: 2023-06-02

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om den förändrade terminologin och en jämförelsetabell mellan GML och ML (paragrafnyckel) finns i Rättslig vägledning under Mervärdesskatt fr.o.m. 1 juli 2023 > Systematik och terminologi i ML jämförd med GML.

text: 1 Sammanfattning

text: Även om den frivilliga skattskyldigheten gått över på köparen har säljaren av en fastighet rätt till avdrag för den ingående skatt som belöper på dennes ombyggnadskostnader till den del skatten är hänförlig till lokalupplåtelse som omfattas av skattskyldighet. En förutsättning är att kostnaderna kan anses utgöra ett led i avvecklingen av den tidigare bedrivna verksamheten.

text: 2 Frågeställning

text: En fastighetsägare, som är frivilligt skattskyldig, avtalar med en köpare av fastigheten att ägaren ska bekosta vissa ombyggnadsarbeten på byggnaden. Ersättning för dessa ingår i försäljningspriset och arbetena sker i så nära anslutning till överlåtelsen av fastigheten att köparen tillträtt fastigheten när arbetena slutförts och säljaren erhållit fakturorna för ombyggnadsarbetena.

text: Har säljaren rätt till avdrag för den ingående skatten trots att denne frånträtt fastigheten när entreprenören utställer fakturorna och köparen blivit frivilligt skattskyldig med anledning av övertagandet av fastigheten?

text: 3 Gällande rätt m. m.

text: Av

text: 9 kap.

text: och

text: 12 §§

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML, framgår följande:

text: När överlåtaren av en fastighet är frivilligt skattskyldig vid överlåtelsetillfället går skattskyldigheten över på förvärvaren om parterna inte begärt att den frivilliga skattskyldigheten ska upphöra. Övertagaren blir då frivilligt skattskyldig med automatik i samband med att han tillträder fastigheten. Fastighetsägaren är skattskyldig för verksamheten till dess den nye ägaren tillträder fastigheten. Skattskyldigheten går över på den nye ägaren utan särskild ansökan och beslut. Båda parter ska dock anmäla till Skatteverket att överlåtelse ägt rum. Vid överlåtelsen övergår också rättigheter och skyldigheter för jämkning på den nye ägaren om parterna inte avtalat annat. Säljaren ska överlämna handling som förvärvaren sedan kan ha som underlag för eventuell framtida jämkning. Om säljaren inte överlämnar sådant underlag ska denne fullgöra skyldigheten att jämka på grund av förvärvarens ändrade användning av fastigheten.

text: Av förarbetena framgår att bestämmelsen om att skattskyldigheten övergår på den nye ägaren har tillkommit för att underlätta förfarandet vid ägarbytet både för den nye fastighetsägaren och för Skatteverket. Eftersom övergången av skattskyldigheten är reglerad till tidpunkten för tillträdet är också reglerat att skattskyldigheten ska upphöra för den tidigare ägaren vid samma tid.

text: Enligt

text: 9 kap 8 §

text: ML har en fastighetsägare rätt att göra avdrag för ingående skatt enligt bestämmelserna i

text: 8 kap.

text: ML. Den avdragsrätt som enligt

text: 8 kap.

text: ML tillkommer en skattskyldig kvarstår till dess verksamheten helt har avvecklats. I

text: 10 kap 37 § skattebetalningslagen (1997:483)

text: , SBL, finns som en konsekvens härav bestämmelser om att avregistrering ska ske först när redovisningsskyldighet har inträtt för samtliga kvarvarande affärshändelser i verksamheten. På så sätt kan den som varit skattskyldig utnyttja avdragsrätten för ingående skatt på kostnader som har samband med den tidigare bedrivna verksamheten. Det förhållandet att denne frånträtt fastigheten innebär i sig inte att denne övergått till att bedriva en från skatteplikt undantagen verksamhet.

text: Sjätte mervärdesskattedirektivet (

text: ) innehåller inte några bestämmelser som reglerar hur den frivilliga skattskyldigheten vid uthyrning av fastigheter närmare ska utformas. Medlemsstaterna får därför i nationell rätt bestämma om denna beskattning.

text: Enligt den s.k. neutralitetsprincipen ska mervärdesskattesystemet vara fullständigt neutralt för den skattskyldige genom att avdrag ska medges för all ingående skatt som har avseende på verksamhet som medför skattskyldighet. I t.ex. EG-domen

text: , Abbey National, p. 35, talas om att det skulle strida mot nämnda princip att inte medge avdrag för skatt som belöper på kostnader för avslutande av verksamhet. I domen synes med sådana kostnader avses kostnader som uppkommer efter det att verksamheten rent faktiskt bedrivits.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Även för den som beviljats frivillig skattskyldighet gäller att rätten till avdrag för ingående skatt kvarstår till dess verksamheten har avvecklats.

text: Skatteverket anser därför att säljaren har rätt till avdrag för ingående skatt som belöper på ombyggnadskostnaderna till den del dessa är hänförliga till lokalupplåtelse som omfattas av skattskyldighet och syftet med ombyggnaden är att lokalen ska användas i verksamhet som medför skattskyldighet. Detta gäller för fakturor som överlåtaren erhåller efter skattskyldighetens övergång och som kan avse sådana arbeten som utförts före eller efter skattskyldighetens övergång. En förutsättning är att kostnaderna kan anses utgöra ett led i avvecklingen av den tidigare bedrivna verksamheten. Detta får anses vara fallet när överlåtaren kan visa att parterna avtalat att denne ska bekosta det utförda arbetet och ersättningen härför är en del av försäljningspriset för fastigheten.

text: Säljaren ska överlämna handling till köparen för eventuell framtida jämkning då jämkningsskyldigheten annars åvilar säljaren. I de fall säljaren redan överlämnat en sådan handling ska han komplettera den tidigare överlämnade handlingen med de nya uppgifterna.


doctype: stallningstagande

identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 575098-04/111

publisher: Skatteverket

status: gällande

title: Förbjudet lån

org: skv

text: Nytt: 2025-03-13

type: stycke

text: Ställningstagandet innehåller laghänvisningar till den upphävda

text: aktiebolagslagen (1975:1385)

text: . Motsvarande bestämmelser finns i

text: 21 kap.

text: 7 §§

text: och

text: 30 kap. 1 §

text: aktiebolagslagen (2005:551)

text: som trädde i kraft den 1 januari 2006.

text: 1 Sammanfattning

type: rubrik

text: När ett kommanditbolag lämnar ett penninglån till ett aktiebolag, som är delägare i kommanditbolaget, i syfte att detta bolag ska förvärva andelarna i ett annat aktiebolag som också är delägare i kommanditbolaget, föreligger inte något penninglån som omfattas av bestämmelserna i

text: 12 kap. 7 § aktiebolagslagen (1975:1385)

text: , ABL.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: A AB och B AB äger vardera hälften av andelarna i C AB. C AB är komplementär i ett kommanditbolag, A KB, och A AB och B AB är kommanditdelägare i A KB. C AB och A KB utgör en koncern.

text: A AB har för avsikt att förvärva B AB:s andelsinnehav i C AB. Förvärvet ska ske genom att A KB intecknar sin fastighet, upptar ett lån och lånar ut medlen till A AB. A AB har därmed möjlighet att betala B AB för andelarna i det bolag som ska förvärvas.

text: Omfattas kommanditbolagets penninglån till A AB av utlåningsförbudet i

text: 12 kap. 7 § tredje stycket

text: ABL?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Av

text: 12 kap. 7 § första stycket

text: ABL framgår bl.a. följande. Aktiebolag får ej lämna penninglån till den som äger aktier i bolaget eller i annat bolag i samma koncern. Detsamma gäller i fråga om penninglån till

text: 1. den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till aktieägare, styrelseledamot eller verkställande direktör,

text: 2. den som är besvågrad med sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, eller

text: 3. juridisk person över vars verksamhet person som nämnts ovan har ett bestämmande inflytande.

text: I tredje stycket samma lagrum anges att aktiebolag inte får lämna penninglån i syfte att gäldenären eller honom närstående fysisk person som avses i första stycket 1-3 skall förvärva aktier i bolaget eller annat bolag i samma koncern.

text: För brott mot bestämmelsen i

text: 12 kap. 7 §

text: ABL anges i

text: 19 kap. 1 §

text: ABL straff i form av böter eller fängelse i högst ett år.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: I lagtexten anges att aktiebolag inte får lämna penninglån om syftet med lånet är att förvärva andelar i bolaget eller annat bolag i samma koncern. I den bolagsrättsliga doktrinen har hävdats att eftersom utlåningsförbudet är straffsanktionerat ska bestämmelsen i enlighet med straffrättsliga principer tolkas restriktivt. Ett uttryck för denna restriktivitet är att tolkningen inte får gå längre än vad ordalydelsen typiskt sett medger (se t.ex. Nerep, Aktiebolagsrättsliga studier, Juristförlaget 1994, s. 297 ff och Rodhe, Aktiebolagsrätt, Norstedts Juridik 19:e uppl. s. 122). Det har även gjorts gällande att om ett handelsbolag ingår i en koncern med ett aktiebolag som moderbolag finns det inte något hinder mot att personer som ingår i den förbjudna kretsen tar upp ett penninglån från handelsbolaget (Lindskog,

text: Aktiebolagslagen

text: , 12 och

text: 13 kap.

text: Kapitalskydd och likvidation, s. 137).

text: En förutsättning för att ett penninglån ska omfattas av bestämmelsen i

text: 12 kap. 7 § tredje stycket

text: ABL är att lånet lämnas av ett aktiebolag. Den i frågan aktuella utlåningen avser penninglån från ett kommanditbolag och omfattas därmed inte av lagtextens ordalydelse. Även om det i rättspraxis kan finnas visst stöd för en något friare tolkning av låneförbudsbestämmelsen (jfr

text: NJA 1992 s. 717

text: ) är det inte möjligt att utsträcka tillämpningsområdet för bestämmelsen till den situation som beskrivs i frågan.

text: Mot bakgrund av de förutsättningar som anges i frågan - ett penninglån lämnas av ett kommanditbolag till ett aktiebolag som är delägare i kommanditbolaget, i syfte att detta bolag ska förvärva andelarna i ett annat aktiebolag som också är delägare i kommanditbolaget – föreligger inte ett penninglån som strider mot utlåningsförbud i

text: 12 kap. 7 § tredje stycket

text: ABL.

type: stallningstagande


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 578665-04/111

nyckelord:
Förvaltningsrätt & förfarande
Inkomstskatt
Skattebetalning & borgenärsarbete
Socialavgifter

title: EU-volontärers ersättning

text: Nytt: 2022-03-24

text: Skatteverkets ställningstagande omfattar EU-programmet European Solidarity Corps (ESC) – Europeiska solidaritetskåren. EU-programmet European Volontary Service (EVS) har bytt namn till European Solidarity Corps (ESC). Det omfattar numera unga mellan 18 och 30 år samt även deltagare inom landet, dvs. i det land där deltagaren bor.

text: 1 Sammanfattning

text: Den ersättning, i form av fickpengar och fri kost och logi, som en EU-volontär får av en mottagande svensk organisation vid verksamhet i Sverige ska inte tas upp till beskattning.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Inom ramen för EU-programmet Ungdom finns ett volontärprogram European Volontary Service (EVS). Detta program innebär att EU stöder icke-formell utbildning för ungdomar mellan 18 - 25 år genom volontärtjänst i andra länder. Målet är att ge ungdomar icke-formell, interkulturell och lärorik erfarenhet som främjar deras integrering och aktiva deltagande i samhället, ökar deras anställbarhet och ger dem möjligheter att visa solidaritet med andra.

text: Kommuner, organisationer, föreningar, församlingar och andra sammanslutningar av ideell karaktär kan ta emot volontärer från andra EU-länder. Volontären får av den mottagande organisationen fickpengar, kost och logi. Den mottagande organisationen får ersättning för detta av EU. I Sverige handläggs dessa frågor av den statliga Ungdomsstyrelsen. Fråga har uppkommit om den ersättning och de förmåner volontären får ska tas upp till beskattning eller inte.

text: 3 Gällande rätt

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § Inkomstskattelagen (1999:1229)

text: ,IL, ska löner, arvoden, kostnadsersättningar, pensioner, förmåner och alla andra inkomster som erhålls på grund av tjänst tas upp som intäkt, om inte något annat anges i det kapitlet eller i

text: 8 kap.

text: IL. Enligt

text: 8 kap. 5 §

text: IL är stipendier som är avsedda för mottagarens utbildning skattefria.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Enligt Skatteverkets bedömning har den ersättning och de förmåner som volontären får karaktär av stipendier avsedda för volontärens utbildning och är därför skattefria för volontären.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 579473-04/111

nyckelord:
Bokföring & redovisning
Inkomstskatt

title: Moms i inkomstdeklaration, kapitalunderlag för räntefördelning och koppling till företagets redovisning

text: 1 Sammanfattning

text: Momsskuld/-fordran som en enskild näringsidkare redovisar i inkomstdeklarationen ska inte ingå i kapitalunderlaget för räntefördelning.

text: För de näringsidkare som redovisar momsen i inkomstdeklarationen innebär god redovisningssed att någon momsskuld/-fordran inte ska redovisas i företagets balansräkning. Har näringsidkaren ändå redovisat momsbeloppen i balansräkningen eller motsvarande underlag för de näringsidkare som inte behöver upprätta bokslut tar bestämmelsen i

text: 33 kap. 10 § inkomstskattelagen (1999:1229)

text: ,IL, över med innebörd att varken momsskuld/-fordran ska medräknas i kapitalunderlaget.

text: I kapitalunderlaget ska momsbärande poster tas upp inklusive moms.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: En enskild näringsidkare kan vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet använda sig av räntefördelning enligt bestämmelserna i

text: 33 kap.

text: IL. Möjligheten till räntefördelning gäller oavsett om näringsidkaren avslutar sin näringsverksamhet utan årsbokslut och med redovisning till Skatteverket på blankett N1 eller med årsbokslut och med redovisning till Skatteverket på blankett N2 samt oavsett om näringsidkaren redovisar momsskuld/-fordran i inkomstdeklaration eller i skattdeklaration.

text: Fråga har uppkommit hur kapitalunderlaget för räntefördelning påverkas i de fall momsskuld/-fordran redovisas i inkomstdeklarationen, dvs. när momsen ses som en del av näringsidkarens F-skatt samt om momsbärande poster i kapitalunderlaget ska redovisas inklusive eller exklusive moms.

text: 3 Gällande rätt

text: Inkomstskattelagen

text: Bestämmelserna om räntefördelning finns i

text: 33 kap.

text: IL. Av särskilt intresse i sammanhanget är 10 § där det framgår att som tillgång eller skuld i näringsverksamheten räknas inte fordringar och skulder som avser moms som ska redovisas i inkomstdeklaration enligt

text: 10 kap. 31 § skattebetalningslagen (1997:483)

text: , SBL. Vidare framgår av 12 § att vid beräkning av kapitalunderlaget ska tillgångar tas upp till det skattemässiga värdet. Med skattemässigt värde avses enligt

text: 2 kap. 31 §

text: IL det värde som tillgången tas upp till vid beräkningen av resultatet av näringsverksamheten. Att motsvarande bestämmelser gäller vid beräkning av kapitalunderlag för expansionsfond framgår av

text: 34 kap. 7 §

text: IL.

text: 3.2 Lagen (

text: ) om självdeklarationer och kontrolluppgifter, LSK

text: I

text: 3 kap. 5 §

text: LSK anges att den som redovisar intäkter i inkomstslaget näringsverksamhet ska lämna de uppgifter som behövs för taxeringen. Uppgifter kan avse

text: intäkter, kostnader och bokslutsdispositioner,

text: tillgångar, skulder, avsättningar, obeskattade reserver och eget kapital,

text: justeringar i förhållande till bokföringen, samt

text: andra uppgifter om verksamheten av betydelse för taxeringen.

text: Av

text: 3 kap. 14 §

text: LSK framgår att den som enligt

text: 10 kap. 31 §

text: SBL ska redovisa moms i inkomstdeklarationen ska lämna de uppgifter som Skatteverket behöver för att besluta om momsen.

text: Förordningen (2001:1244)

text: I förordningen anges i 2 kap. 4 § att den som ska lämna uppgifter enligt

text: 3 kap. 5 §

text: LSK ska från bokföringen lämna följande uppgifter om varje näringsverksamhet:

text: intäkter och kostnader,

text: bokslutsdispositioner,

text: skatter och skattemässiga avsättningar,

text: tillgångar och skulder,

text: avsättningar och obeskattade reserver, samt

text: eget kapital.

text: Vidare framgår av 2 kap. 6 § förordningen att fysiska personer ska lämna uppgift om kapitalunderlaget för räntefördelning enligt

text: 33 kap. 8 §

text: IL av närmast föregående beskattningsår samt motsvarande belopp vid beskattningsårets utgång.

text: 3.4 Uttalande från Bokföringsnämnden

text: Boföringsnämnden (BFN) har i uttalandet BFN U 97:2 ”Redovisning av avräkning mot skattekonto hos skattemyndigheten, m.m.” angett att enskilda näringsidkare normalt debiteras F-skatt samt slutlig skatt. Debiteringarna omfattar förutom näringsidkarens privata skatter även rörelserelaterade skatter exempelvis fastighetsskatt och särskild löneskatt för anställdas pensionskostnader. För den som redovisar moms årsvis i inkomstdeklarationen ingår dessutom moms i den debiterade F-skatten. Hur stor del som utgör privata skatter och avgifter och hur stor del som avser rörelseposter går normalt inte att avgöra. Om debiterad F-skatt betalas med medel från verksamheten tas betalningen i den löpande bokföringen upp i sin helhet som ett uttag från eget kapital. Vid bokslutet förs alla fordringar och skulder för nämnda rörelserelaterade skatter mot eget kapital. Detta medför att vissa rörelserelaterade skatter inte alls redovisas i balansräkningen.

text: 3.5 BAS-kontoplanen

text: BAS-kontoplanen (BAS) är en generell plan för systematisering och kontering av affärshändelser och alla på marknaden förekommande bokföringsprogram bygger på BAS. BAS är anpassad till gällande redovisnings- och skattelagstiftning och ligger bl.a. till grund för standardiserade räkenskapsuppgifter (SRU) i näringsidkarens inkomstdeklaration.

text: I kontobeskrivningen till konto 2012 ”Avräkning för skatter och avgifter” anges bl.a. att vid betalning av F-skatt debiteras hela beloppet på detta konto. Den som redovisar moms årsvis i inkomstdeklarationen avslutar de olika kontona för utgående moms och konto för ingående moms mot detta konto. På kontot möts då årets momsredovisning och betald F-skatt. Beloppen för in- och utgående moms förs över till inkomstdeklarationen.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Av

text: 33 kap. 10 §

text: IL framgår att momsskuld/-fordran som redovisas i inkomstdeklarationen inte ska ingå i kapitalunderlaget för räntefördelning. Skälet till detta är att momsen ingår i F-skatten och därmed är en del av de transaktioner som enligt god redovisningssed ska bokföras via företagets kapitalkonto. Det innebär att löpande under räkenskapsåret har momsbärande transaktioner bokförts på konton för in- och utgående moms för att i bokslutet omföras till huvudkontot Eget kapital eller underkontot Avräkning för skatter och avgifter. De särskilda redovisningskontona för moms (Redovisningskonto för moms resp. Momsfordran) ska inte användas. I balansräkningen, som i sin tur ligger till grund för SRU och kapitalunderlaget, kommer därför inte några uppgifter att redovisas avseende momsskuld/-fordran. Uppgifterna i balansräkningen kan därför utan någon justering läggas till grund för beräkningen av kapitalunderlag för räntefördelning.

text: God redovisningssed innebär att, i de fall momsen redovisas i inkomstdeklarationen, någon momsskuld/- fordran inte ska redovisas i företagets balansräkning. Väljer företaget att ändå redovisa en momsskuld/-fordran i balansräkningen och först under påföljande räkenskapsår ombokar denna till eget kapital måste företaget i SRU-schemat redovisa förekomst av momsskuld/- fordran. Grunden till detta är att enligt LSK och förordningen till LSK ska företaget för varje näringsverksamhet lämna uppgift om bl.a. tillgångar och skulder. Däremot gäller den uttryckliga skattebestämmelsen att momsskuld/-fordran inte ska medräknas i kapitalunderlaget i de fall momsen redovisas i inkomstdeklarationen. Det innebär i sin tur att uppgifterna i bokslutet och SRU-schemat måste justeras inför beräkningen av kapitalunderlaget.

text: Motsvarande resonemang gäller i de fall näringsidkaren på grund av verksamhetens storlek inte behöver upprätta något bokslut. I praktiken finns det i en sådan situation inget krav på näringsidkaren att lämna uppgifter om samtliga tillgångar och skulder i verksamheten. Redovisning på blankett N1 kräver inte detta. Däremot ska den som vill eller är tvingad tillämpa reglerna om räntefördelning ändå lämna fullständiga uppgifter om tillgångar och skulder på blankett N6 (se 2 kap. 6 § förordningen till LSK). Även här gäller att momsskuld/-fordran inte får medräknas i de fall momsen redovisas i inkomstdeklarationen.

text: Ett exempel får illustrera ovanstående:

text: En näringsidkare har vid årets ingång 30 tkr i kassan. Under året utför näringsidkaren tjänster som bl.a. resulterar i 125 tkr (varav moms 25 tkr) i kundfordringar vid årets slut.

text: I det fall näringsidkaren redovisar moms i inkomstdeklarationen ska han, om han beräknar F-skatten på ett korrekt sätt, betala 25 tkr i F-skatt som i sin helhet är hänförlig till moms (av förenklingsskäl antas att verksamheten beräknas gå med underskott varför hela F-skatten består av moms). Detta ger näringsidkaren ett kapitalunderlag på 130 tkr (30 – 25 + 125). Om momsskulden skulle räknas med skulle kapitalunderlaget bara bli 105 tkr.

text: Vad händer om näringsidkaren i stället skulle redovisa moms i skattedeklarationen? I ett sådant fall behöver han inte betala någon F-skatt och behöver följaktligen inte heller göra något uttag på 25 tkr avseende F-skatten. Däremot ska momsskulden ingå i kapitalunderlaget varför underlaget, även i detta fall, uppgår till 130 tkr (30 + 125 – 25).

text: Exemplet vill bl.a. visa att bestämmelsen i

text: 33 kap. 10 §

text: IL har som syfte att påverkan på kapitalunderlaget vid räntefördelning ska vara neutralt oavsett om näringsidkarens redovisar momsen i inkomstdeklarationen eller skattedeklarationen.

text: I kapitalunderlaget ska samtliga momsbärande poster redovisas inklusive moms. Samtliga poster hämtas från bokslutet/SRU-schemat eller från annat underlag för de företag som inte behöver upprätta bokslut och inkluderar enligt god redovisningssed i förekommande fall moms. Uttrycket i

text: 10 kap. 12 §

text: IL att tillgångar ska tas upp till det skattemässiga värdet syftar endast på själva värderingen av tillgången, dvs. att exempelvis en kundfordran inte får redovisas till högre belopp än vad som kommer att inflyta vid betalningen och inte på om kundfordran ska tas upp inklusive eller exklusive moms. Dessutom visar exemplet ovan att om momsbärande poster i kapitalunderlaget redovisas exklusive moms blir resultatet materiellt felaktigt.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 583520-04/111

status: upphävt

title: Finansiell leasing och beskattning

text: Nytt: 2024-12-11

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas, se Skatteverkets ställningstagande 2024-12-11, dnr

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverkets uppfattning är att redovisningsreglerna för finansiell leasing inte ska läggas till grund för taxeringen. Rätten till värdeminskningsavdrag tillkommer den som är ägare till inventarierna, dvs. normalt leasegivaren. Undantagsvis kan det bli aktuellt att göra en annan bedömning av leasingavtalets verkliga innebörd, varigenom leasegivaren inte anses utgöra ägaren till inventarierna.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Det har uppmärksammats vid årets taxering att redovisningsreglerna för finansiell leasing i några fall även använts vid beräkning av det skattemässiga resultatet i den juridiska personen. Någon justering av det bokförda resultatet har alltså inte skett i deklarationen. Bör detta accepteras vid taxeringen?

text: Följande komplikationer kan tänkas uppkomma. Tillämpningen av redovisningsreglerna vid beskattningen medför att den skattskyldige skriver av på en tillgång som civilrättsligt inte ägs av denne. Därutöver kan situationer uppkomma då samma objekt skrivs av hos både leasegivaren och leasetagaren, s.k. double dip. Godkänns inte tillämpningen av redovisningsreglerna vid beskattningen torde rätten till räkenskapsenlig avskrivning gå förlorad.

text: 3 Gällande rätt

text: 3.1 Redovisningsreglerna

text: Svensk redovisningslagstiftning innehåller, mot bakgrund av lagstiftningens karaktär av ramlagstiftning, inga speciella regler om hur leasingavtal ska redovisas. Däremot finns kompletterande normgivning i Redovisningsrådets rekommendation RR 6:99, Leasingavtal, och i Bokföringsnämndens vägledning Redovisning av leasingavtal (med det allmänna rådet

text: BFNAR 2000:5

text: Enligt Redovisningsrådets rekommendation RR 6:99 kan ett leasingavtal antingen klassificeras som finansiellt eller operationellt. Ett finansiellt leasingavtal definieras som ett avtal vari de ekonomiska risker och fördelar som förknippas med ägandet i allt väsentligt övergår på leasetagaren. Annan leasing är operationell. (punkt 4)

text: Avgörande för om ett leasingavtal är finansiellt eller operationellt är avtalets ekonomiska innebörd snarare än dess civilrättsliga form. Ett antal exempel på villkor som är karaktäristiska för ett finansiellt leasingavtal uppräknas. (punkt 9-10) Civilrättsligt kan ett finansiellt leasingavtal innebära att äganderätten till objektet inte överförs till leasetagaren (punkt 14).

text: För leasetagarens del innebär redovisningsreglerna för finansiell leasing i stora drag att leasingobjektet redovisas som anläggningstillgång i balansräkningen. Tillgången avskrivs enligt samma principer som tillämpas för andra tillgångar av samma slag. Räntedelen av leasingavgiften kostnadsförs. Förpliktelsen att betala leasingavgifterna redovisas som skuld i balansräkningen. För leasegivarens del innebär redovisningsreglerna i stora drag att en fordran motsvarande nettoinvesteringen tas upp i balansräkningen. Den finansiella intäkten fördelas över leasingperioden.

text: Av punkt 8 i rekommendationen framgår att både leasgivaren och leasetagaren ska vid klassificering av det ingångna leasingavtalet tillämpa samma definitioner. Eftersom dessa definitioner tillämpas med utgångspunkt från parternas olika förhållanden kan det ibland leda till att ett och samma avtal klassificeras olika hos parterna ifråga (som finansiell leasing hos den ena parten och som operationell leasing hos den andra). I ett sådant fall får såväl leasegivaren som leasetagaren göra avskrivningar på leasingobjektet.

text: Reglerna om redovisning av finansiella leasingavtal gäller fullt ut i koncernredovisningen men behöver enligt rekommendationen inte följas i redovisningen i den juridiska personen. Detta med hänvisning till att särskilda skatteregler saknas eller är ofullständiga (punkt 60-61). Finansiella leasingavtal får alltså i en juridisk person redovisas som operationell leasing.

text: 3.2 Skatterätten

text: Det finns inga särskilda bestämmelser om leasingavtal i

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL. Däremot finns i

text: 18 kap.

text: IL bestämmelser om värdeminskningsavdrag för utgifter för maskiner och andra inventarier avsedda för stadigvarande bruk. Av bestämmelserna kan utläsas att den som är ägare till inventarierna också har rätt till värdeminskningsavdrag (

text: 18 kap. 7 §

text: ). Dessutom torde krävas att inventarierna har levererats till denne.

text: Regeringsrätten har tagit ställning till beskattningseffekterna vid leasing i ett antal domar:

text: RÅ 1987 ref.5

text: (klimatanläggning),

text: RÅ 1987 ref. 166

text: (täckdikningsanläggning),

text: RÅ 1989 ref. 62

text: I och II (sale och lease back av fast egendom respektive av byggnad på ofri grund),

text: RÅ 1992 ref. 21

text: I och II (investorleasing),

text: RÅ 1992 ref. 104

text: (leasing av patent),

text: RÅ 1997 ref. 60

text: (uthyrning av dator till arbetstagare),

text: RÅ 1998 ref. 58

text: I, II och III (flygplansleasing samt två fall av sale and lease back),

text: RÅ 2001 ref. 7

text: (restvärdesgaranti).

text: I flera av rättsfallen har huvudfrågan varit om leasegivaren kunde medges värdeminskningsavdrag på inventarier. I en del av fallen har Regeringsrätten medgett leasegivaren avdrag. I rättsfallet

text: RÅ 1998 ref. 58

text: I var ett kommanditbolag uthyrare av ett flygplan. Frågan var om kommanditbolaget skulle anses ha innehaft planet med äganderätt och därigenom ha rätt till värdeminskningsavdrag. Regeringsrätten konstaterade att hyresmannen utövade ”de väsentliga ägarfunktionerna med avseende på flygplanet, att avtalsparterna vid ingåendet av avtalen förutsatt att (kommanditbolaget) inte skulle komma att återta planet när denna tid gått ut och att (kommanditbolaget) med stor säkerhet kunnat beräkna det ekonomiska utfallet av engagemanget från början”. Regeringsrätten godtog därför inte kommanditbolaget som ägare av planet och medgav inte värdeminskningsavdrag. I rättsfallen

text: RÅ 1998 ref. 58

text: II och III angående sale and lease-back av inventarier gjorde Regeringsrätten en liknande bedömning.

text: Osäkerheten beträffande beskattningskonsekvenserna av finansiell leasing (mot bakgrund av utgången i flygplansmålet) har lett till att det i departementspromemorian

text: Ds 2002:16

text: föreslagits uttryckliga skatteregler för leasing av inventarier. Reglerna innebär i huvudsak att leasar där leasegivaren endast tar en kreditrisk bör beskattas som långivning. Förslaget har dock ännu inte lett till någon lagstiftning. I förslaget har man bl.a. förkastat ett alternativ som skulle koppla beskattningen till RR 6:99.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Som ovan framgått innebär redovisningsreglerna för finansiell leasing att transaktionen redovisas enligt dess materiella innebörd som inte är uthyrning av en materiell tillgång utan utlåning av pengar. Detta medför att leasetagare får skriva av på leasingobjektet trots att objektet civilrättsligt inte ägs av denne. Reglerna är med hänvisning till avsaknaden av särskilda skatteregler endast tvingande i koncernredovisningen. I en juridisk person får redovisningsreglerna om operationell leasing tillämpas.

text: Det är emellertid enligt skatteverket inte möjligt, med hänvisning till bestämmelserna om värdeminskningsavdrag i

text: 18 kap.

text: IL, att låta redovisningsreglerna för finansiell leasing styra beskattningen (se även Skatteverkets Handledning för sambandet mellan redovisning och beskattning, 2004, kap. 5.6, s. 131-141). Rätten till värdeminskningsavdrag tillkommer alltså den som är ägare till inventarierna, dvs. normalt leasegivaren. Undantagsvis kan det bli aktuellt att – i enlighet med vad som var fallet i rättsfallen

text: RÅ 1998 ref. 58

text: I-III – göra en annan bedömning av leasingavtalets verkliga innebörd, varigenom leasegivaren inte anses utgöra ägaren till inventarierna. Det kan i sammanhanget noteras att Regeringsrättens ställningstaganden i leasingmålen grundat sig på skatterättsliga och inte på redovisningsmässiga bedömningar.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 584347-04/111

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning inte får användas samtidigt vid beräkning av värdeminskningsavdrag för inventarier. Det innebär att endast en metod ska användas för samtliga inventarier i verksamheten.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Vid beräkning av värdeminskningsavdrag för inventarier är två metoder möjliga att använda - räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning. Räkenskapsenlig avskrivning får bara användas om den skattskyldige haft ordnad bokföring som avslutats med årsbokslut och om avdraget motsvarar avskrivningen i bokslutet.

text: Frågan gäller om en skattskyldig, som har rätt att använda räkenskapsenlig avskrivning förutom restvärdesavskrivning, får använda båda metoderna samtidigt - t.ex. räkenskapsenlig avskrivning för maskiner och restvärdesavskrivning för immateriella rättigheter - eller om en metod måste användas för samtliga inventarier.

text: I den skatterättsliga doktrinen har framförts att det är möjligt att använda båda metoderna samtidigt. Till stöd för synsättet har hänvisats till att immateriella tillgångar och materiella tillgångar ska redovisas var för sig i bokföringen.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: I

text: 18 kap.

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL, finns bestämmelser om avdrag för anskaffning av inventarier.

text: I

text: 18 kap. 1 § första stycket

text: IL anges att bestämmelserna i kapitlet gäller för maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk. I paragrafens andra stycke uttalas att som inventarier behandlas också 1. koncessioner, patent, licenser, varumärken, hyresrätter, goodwill och liknande rättigheter som förvärvats från någon annan, och 2. anslutningsavgift eller anläggningsbidrag som avser en nyttighet som är knuten till en fastighet och inte till ägaren personligen.

text: I

text: 18 kap. 3 §

text: IL anges att utgifter för att anskaffa inventarier ska dras av genom årliga värdeminskningsavdrag, och att avdragen beräknas enligt bestämmelserna i 13-22 §§ om räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning.

text: I

text: 18 kap. 13 §

text: IL beskrivs huvudregeln för räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning. Det anges att värdeminskningsavdrag får göras vid räkenskapsenlig avskrivning med högst 30 procent och vid restvärdesavskrivning med högst 25 procent per år av avskrivningsunderlaget. Avskrivningsunderlaget beskrivs närmare i paragrafens andra stycke. I underlaget ingår bl.a. värdet på inventarierna vid det föregående beskattningsårets utgång. Det värdet består vid räkenskapsenlig avskrivning av värdet enligt balansräkningen och vid restvärdesavskrivning av det skattemässiga värdet. I 18 kap. 14 § beskrivs förutsättningarna för räkenskapsenlig avskrivning. Bestämmelserna får tillämpas bara om den skattskyldige haft ordnad bokföring som avslutats med årsbokslut och om avdraget motsvarar avskrivningen i bokslutet.

text: I

text: 18 kap. 4 §

text: IL anges att det omedelbara avdraget för utgiften för inventarier som är av mindre värde eller kan antas ha en ekonomisk livslängd på högst tre år inte gäller sådana rättigheter m.m. som avses i 1 § andra stycket. Samma begränsning gäller avdraget för kontraktsnedskrivning i 18 kap. 23 §.

text: I

text: 18 kap. 17 §

text: IL beskrivs den s.k. kompletteringsregeln vid räkenskapsenlig avskrivning. I paragrafens andra mening anges att avdraget får göras särskilt för varje sådant slag av inventarier som avses i 1 § första stycket, andra stycket 1 respektive andra stycket 2.

text: Frågan om det är möjligt att samtidigt använda räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning har behandlats i den skatterättsliga doktrinen. Det har bl.a. framförts att enligt redovisningslagstiftningen ska immateriella rättigheter hållas skilda från övriga inventarier, och att den skattskyldige därför kan tillämpa räkenskapsenlig avskrivning för inventarier och restvärdesavskrivning för t.ex. goodwill (Andersson m.fl.,

text: Inkomstskattelagen

text: , 2004, s. 491).

text: Av balansräkningsschemat i

text: årsredovisningslagen (1995:1554)

text: , ÅRL, framgår att immateriella anläggningstillgångar och materiella anläggningstillgångar ska redovisas var för sig i årsredovisningen. Till gruppen immateriella anläggningstillgångar hör bl.a. koncessioner, patent, licenser, varumärken, hyresrätter och goodwill. I gruppen materiella anläggningstillgångar ingår bl.a. maskiner, inventarier, verktyg och installationer.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Frågan om räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning får användas samtidigt bör besvaras med ledning av bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL. (I fortsättningen benämner Skatteverket inventarier enligt 18 kap. 1 § första stycket för "maskiner" och inventarier enligt andra stycket för "immateriella rättigheter".)

text: Bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL avser inventarier. Det framgår av rubriken till kapitlet - som är "inventarier" - men också av att bestämmelserna i kapitlet genomgående behandlar "inventarier". Visserligen nämns immateriella rättigheter särskilt i 18 kap. 1 § andra stycket, men det görs med de inledande orden "som inventarier behandlas också". I fortsättningen regleras därför inte immateriella rättigheter särskilt, förutom när det gäller bestämmelsen i 18 kap. 4 § om omedelbart avdrag, i 18 kap. 17 § om kompletteringsregeln och i 18 kap. 23 § om kontraktsnedskrivning.

text: Utformningen av bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL innebär att maskiner och immateriella rättigheter behandlas som en enhetlig grupp, dvs. som inventarier. Uttrycket "inventarierna" i huvudregeln om räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning i 18 kap. 13 § får därför anses avse samtliga inventarier hos den skattskyldige, dvs. samtliga maskiner och immateriella rättigheter. Huvudregeln bör därför enligt Skatteverkets mening uppfattas som att endast en av metoderna ska användas för samtliga inventarier i verksamheten. Det går således inte att använda båda metoderna samtidigt - t.ex. räkenskapsenlig avskrivning för maskiner och restvärdesavskrivning för immateriella rättigheter.

text: Slutsatsen att det inte går att använda räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning samtidigt stöds av det faktum att

text: 18 kap.

text: IL innehåller en uttrycklig möjlighet att använda två metoder samtidigt - den samtidiga användningen av huvudregeln och kompletteringsregeln vid räkenskapsenlig avskrivning enligt 18 kap. 17 §. Det finns inget i förarbetena till den bestämmelsen som antyder att det därutöver skulle finnas en - i lag oreglerad - möjlighet att samtidigt använda räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning.

text: Avslutningsvis bör nämnas att det förhållandet att materiella och immateriella anläggningstillgångar ska redovisas var för sig i årsredovisningen - enligt bestämmelserna i ÅRL - inte utgör anledning att göra en annan bedömning. Bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: IL är fristående skatteregler, vilket innebär att reglerna varken är beroende av redovisningsregler eller hur inventarierna bokförts i det enskilda fallet. Ett - särskilt lagreglerat - undantag från den principen är kraven för räkenskapsenlig avskrivning, dvs. att den skattskyldige haft ordnad bokföring som avslutats med årsbokslut, och att avdraget motsvarar avskrivningen i bokslutet.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 585737-04/111

title: Verksamhetsöverlåtelse

text: Nytt: 2016-06-17

text: Detta ställningstagande upphör att gälla och ersätts av ställningstagandet Verksamhetsöverlåtelse, dnr.

text: 131 287467-16/111

text: 1 Sammanfattning

text: Det föreligger ett krav på att förvärvaren av en verksamhet eller del av en sådan ska fortsätta att bedriva eller ha för avsikt att forsätta bedriva verksamheten för att undantaget från skatteplikt avseende verksamhetsöverlåtelse ska bli tillämpligt. Dock krävs inte att det ska vara fråga om att exakt samma verksamhet som ska bedrivas vidare av förvärvaren efter överlåtelsen. Det räcker med att den igångvarande verksamheten på något sätt fortgår.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Enligt

text: mervärdesskattelagen

text: (1994:200, ML, undantas från mervärdesskatteplikt överlåtelse av verksamhet eller del av verksamhet. Frågan är om det krävs att köparen driver vidare samma slags verksamhet som överlåtaren bedrev före överlåtelsen för att undantaget ska bli tillämpligt. Frågan har ställts mot bakgrund av tidigare meddelat förhandsbesked (2001-01-15) och senare dom från EG-domstolen,

text: (Zita Modes).

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Enligt

text: 3 kap. 25 §

text: ML undantas från skatteplikt omsättning av tillgångar i en verksamhet, när en sådan tillgång överlåts i samband med att verksamheten överlåts eller när en sådan tillgång överlåts i samband med fusion eller liknande förfarande, allt under förutsättning att förvärvaren skulle vara berättigad till avdrag för skatten eller återbetalning av skatten enligt 10 kap. 9-13 §§.

text: Av artikel 5.8 i sjätte mervärdesskattedirektivet (

text: ) framgår att vid en överföring av samtliga tillgångar eller någon del därav, vare sig den sker mot vederlag eller ej eller som tillskott till ett bolag, kan medlemsstaterna anse att någon leverans av varor inte har ägt rum och att mottagaren träder i överlåtarens ställe. Vid behov får medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att hindra konkurrenssnedvridning i fall där mottagaren inte är skattskyldig fullt ut. Av artikel 6.5 i sjätte direktivet framgår att

text: artikel 5.8

text: ska tillämpas på motsvarande sätt vid tillhandahållanden av tjänster.

text: Av

text: SOU 1994:88 s. 183

text: framgår att den svenska bestämmelsen att undanta dessa från skatteplikt leder till samma resultat som sjätte direktivets bestämmelse. Även om det ena regelverket undantar transaktionen från skatteplikt och det andra regelverket medför att någon omsättning inte föreligger blir resultatet att transaktionen inte medför skattskyldighet enligt något av regelverken.

text: Skatterättsnämnden har i ett förhandsbesked från 2001-01-15 angett att syftet med undantaget för verksamhetsöverlåtelse har varit att undanröja de likviditetspåfrestningar som en oinskränkt skattskyldighet för omsättning av verksamhetstillgångar skulle ge upphov till i samband med verksamhetsöverlåtelse eller del därav till annan person för fortsatt drift av verksamheten. Innebörden av det tilltänkta förfarandet är att bolaget A upphör med den del av bolagets verksamhet som omfattar uthyrning av några maskiner till bolag B och avyttrar dessa tillgångar till sistnämnda bolag. Detta sistnämnda bolag kommer härefter att fortsätta att använda maskinerna i sin ordinarie verksamhet vilken är en annan än den som bolaget A använt maskinerna i. Den tilltänkta överlåtelsen kan med detta synsätt inte anses utgöra en sådan verksamhetsöverlåtelse som omfattas av undantaget. SRN har gjort denna tolkning i ljuset av EG-rätten.

text: Regeringsrätten har i

text: RÅ 2001 not. 99

text: gjort en bedömning av

text: 3 kap. 25 §

text: ML i förhållande till sjätte direktivet. Av domen följer att överlåtelse av verksamhet och del därav ska tolkas utifrån EG-rättsliga bestämmelser. Praxis från EG-domstolen innebär att en företagsöverlåtelse normalt anses föreligga om det som överlåtelsen omfattar behåller sin identitet i den meningen att de aktiviteter som bedrevs av överlåtaren med hjälp av det överlåtna fortsätts eller återupptas av förvärvaren. Således är det avgörande om företagsöverlåtelsen är en överföring av en pågående verksamhet eller ett i drift varande företag (”a going concern”). Tolkningen av undantaget i

text: 3 kap. 25 §

text: ML ska göras restriktivt när det inte klart framgår att förutsättningarna för tillämpningen av undantagsbestämmelsen är uppfyllda. Detta eftersom det är fråga om ett undantag från den generella skatteplikten.

text: RÅ 2001 not. 98

text: behandlade överlåtelse av verksamhet enligt

text: 8 § 18 lag (1968:430)

text: om mervärdeskatt, GML. I detta ärende uttalar Regeringsrätten att genom att de för verksamheten nödvändiga delarna, dvs. inventarierna, varulagret och hyresrätten, kunnat återsamlas på en hand har den nye förvärvaren kunnat överta och återuppta driften av en fullständig verksamhet. Med hänsyn till detta har överlåtelse av del av verksamhet ansetts föreligga och undantaget var tillämpligt. Då ärendet avsåg GML och därmed tid före Sveriges inträde i EU har Regeringsrätten inte gjort någon analys utifrån EG-rätten.

text: EG-domstolen har i en dom,

text: (Zita Modes), gjort uttalanden om tolkningen av artikel 5.8 i sjätte direktivet. Domstolen meddelade bland annat att det krävs att mottagaren har för avsikt att driva affärsrörelsen eller den del av företaget som har överförts och inte endast omedelbart avveckla den ifrågavarande verksamheten och, i förekommande fall, sälja lagret. Av punkt 39 i domen framgår att artikel 5.8 i sjätte direktivet syftar till att göra det möjligt för medlemsstaterna att underlätta överlåtelser av en hel affärsrörelse eller en självständig del av ett företag. Begreppet ska dock inte omfatta enbart överföring av tillgångar, såsom försäljning av ett varulager. Enligt punkt 42-44 i domen konstaterar domstolen att

text: artikel 5.8

text: inte innehåller något uttryckligt villkor avseende mottagarens framtida användning. Det framgår dock av syftet med regeln att de överföringar som avses i denna bestämmelse är sådana då mottagaren har för avsikt att driva affärsrörelsen vidare (eller den del av företaget som överlåtits).

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Syftet med bestämmelsen om undantag från skatteplikt avseende verksamhetsöverlåtelse är att underlätta överlåtelser av företag eller delar av företag genom att förenkla överlåtelserna och undvika att belasta förvärvarens likviditet.

text: Av EG-domstolens uttalanden kan utläsas att det måste föreligga en avsikt att verksamheten ska bedrivas vidare efter överlåtelsen. Denna avsikt ska kunna styrkas med objektiva omständigheter. Exempel på objektiva omständigheter kan vara att kundstock, uppdrag, lager, inventarier, hyresavtal avseende lokal, olika immateriella rättigheter etc. överlåts. Det ska vara fråga om överlåtelse av hel affärsrörelse eller en del av sådan (inkluderat materiella och immateriella tillgångar). För det fall det endast är t.ex. ett varulager som överlåts kan svårigheter föreligga för överlåtaren att visa att verksamhetsöverlåtelse föreligger. Ofta föreligger ingen verksamhetsöverlåtelse när endast lager eller inventarier överlåts utan i normalfallet föreligger i dessa fall en affärstransaktion eller investering som medför skattskyldighet till mervärdesskatt. Det avgörande är, oavsett om hel verksamhet eller endast del överlåts, att det är en kombination av olika tillgångar som är tillräcklig för att det ska bli möjligt att driva vidare en självständig ekonomisk verksamhet. Det som binder samman dessa delar är den omständigheten att de tillsammans gör det möjligt att driva vidare en självständig ekonomisk verksamhet medan varje enskild del inte skulle vara tillräcklig för detta syfte.

text: Även om det inte klart framgår att det ska vara fråga om samma verksamhet anser Skatteverket att det indirekt måste vara fråga om samma typ av verksamhet. EG-domstolen har inte klart uttalat sig om detta. Dock har EG-domstolen ansett att medlemsstaterna inte har rätt att ha något uttalat krav om att samma verksamhet ska ha bedrivits av förvärvaren före överlåtelsen. Vidare anger EG-domstolen att affärsrörelsen ska bestå (eller avsikten om detta). I och med att domstolen hänvisar till affärsrörelsen i bestämd form kan detta inte anses innebära annat än att det ska vara fråga om i stort sett samma verksamhet som ska fortgå. Skatteverket anser att ett exempel på när verksamhetsöverlåtelse kan föreligga är när en innehavare av en klädesaffär överlåter sin verksamhet till en ny ägare som ändrar verksamhetsinriktningen till en skoaffär. Det är inte samma verksamhet som drivs vidare men den nya verksamhetsinriktningen innebär en användning av inventarier och/eller övriga tillgångar som motsvarar den tidigare användningen i driften av en ekonomisk verksamhet. Ett annat exempel är när ett företag överlåts och den nya ägaren inte kommer att bedriva vidare verksamheten utan det gör en tredje part som den nya ägaren hyr ut till. I detta fall bedriver således den nya ägaren en uthyrning av verksamheten i stället för att driva den själv. Då det trots allt är fråga om en igångvarande verksamhet som inte upphört anser Skatteverket att det även i detta fall föreligger en verksamhetsöverlåtelse som kan undantas. Detta får alltså innebära att det som avgör om det är fråga om verksamhetsöverlåtelse är huruvida verksamheten i stort fortsätter utan uppehåll och inte om den nya ägaren bedriver samma verksamhet. Normalfallet är dock att det är fråga om samma verksamhet som drivs vidare av den nya ägaren till verksamheten.

text: Regeringsrätten har ansett att det viktiga är att den igångvarande verksamheten fortsätter efter överlåtelsen hos mottagaren (”a going concern”). Detta får anses innebära att det är samma typ av verksamhet som ska bedrivas både före och efter överlåtelsen. Dock har Regeringsrätten även i

text: RÅ 2001 not. 99

text: angett att verksamheten kan återupptas av förvärvaren. Skatteverket anser inte att detta uttalande innebär någon annan bedömning. Detta förhållande bör kunna föreligga när det är fråga om att ett mellanled förekommer i överlåtelsekedjan när verksamheten ändå har kunnat fortgå (se

text: RÅ 2001 not. 98

text: ). I detta fall har den slutliga förvärvaren återupptagit verksamheten. Detta får således innebära att när en verksamhet överlåts och det förekommer ett mellanled i överlåtelsekedjan kan undantaget från skatteplikt avseende verksamhetsöverlåtelse vara tillämpligt under förutsättning att den ifrågavarande verksamheten fortsätter utan uppehåll i driften, dvs. en igångvarande verksamhet (”a going concern”). Detta synsätt får enligt Skatteverket överensstämma med domen

text: . EG-domstolen har i målet

text: inte uttalat sig om hur en situation med mellanled ska behandlas. Det EG-domstolen endast har uttalat är att verksamheten ska fortsätta (eller avsikten att göra detta) efter överlåtelsen. I och med att verksamheten är igångvarande, trots att mellanled funnits i överlåtelsekedjan, är undantaget från skatteplikt rörande verksamhetsöverlåtelse tillämpligt. Detta stämmer även med syftet med regeln dvs. att underlätta överlåtelser av företag eller delar av företag genom att förenkla överlåtelserna och undvika att belasta förvärvarens likviditet.

text: Vid verksamhetsöverlåtelser bedrivs verksamheten vanligtvis vidare hos förvärvaren. EG-domstolens uttalande att det är tillräckligt med en avsikt att bedriva vidare verksamheten innebär att verksamhetsöverlåtelse kan föreligga även om det ändras efter överlåtelsen med hänsyn till exempelvis att ekonomisk lönsamhet inte föreligger. Avsikten mellan parterna var i samband med överlåtelsen att verksamheten skulle drivas vidare men pga. någon omständighet ändras detta. Vid ett sådant förhållande ska undantaget kunna tillämpas. Dock måste det finnas objektiva omständigheter som styrker att avsikten förelegat. Det är omständigheterna vid den faktiska överlåtelsen som ska avgöra om det är fråga om sådan verksamhetsöverlåtelse som undantas från skatteplikt eller inte och inte senare uppkomna förhållanden.

text: Detta får anses innebära att det även efter domen

text: föreligger ett indirekt krav, i likhet med vad Skatterättsnämnden angett i förhandsbesked 2001-01-15 samt Regeringsrätten i ovan nämnda domar, att köparen av verksamheten fortsätter med i stort samma verksamhet som tidigare ägare bedrivit. Detta med hänsyn till att det ska vara fråga om en igångvarande verksamhet där avsikten är att den ska fortgå. Det kan inte vara fråga om en igångvarande verksamhet om den egentliga verksamheten avvecklats hos överlåtaren och därmed inte drivs vidare. Dock räcker det med att avsikten att fortsätta med denna verksamhet föreligger. Denna avsikt måste kunna styrkas med objektiva omständigheter.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 586061-04/111

title: Verkligt värde på inventarier och rätten till räkenskapsenlig avskrivning

text: Nytt: 2025-12-08

text: Detta ställningstagande ska inte längre tillämpas, se Skatteverkets ställningstagande 2025-12-05, dnr

text: 1 Sammanfattning

text: Bedömningen av om det verkliga värdet på inventarier understiger det skattemässiga värdet ska göras för samtliga inventarier och inte bara för en grupp av inventarier, t.ex. immateriella rättigheter. Om en nedskrivning till verkligt värde gjorts på t.ex. goodwill i räkenskaperna, men nedskrivningen inte ryms inom det skattemässiga avskrivningsutrymmet, föreligger en överavskrivning. Om sådana fel görs oavsiktligt enstaka år medför inte det att rätten till räkenskapsenlig avskrivning förloras. Däremot förloras den rätten när ett företag systematiskt gör avskrivningar med högre belopp än vad som kan godtas vid beskattningen.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Ett aktiebolag har haft en värdenedgång på goodwill och har därför gjort en nedskrivning av värdet i räkenskaperna. Nedskrivningen ryms inte i utrymmet för skattemässig avskrivning, oavsett om beräkningen görs separat för bolagets immateriella tillgångar eller om beräkningen görs för alla tillgångar som skrivs av enligt reglerna för inventarier. Bolaget yrkar att få göra avdrag för nedskrivning till verkligt värde på de immateriella tillgångarna.

text: I samband med värderingen av goodwill har bolaget även värderat övriga inventarier i verksamheten. Det verkliga värdet överstiger det bokförda värdet på tillgångarna. Skillnaden har lagts till som en tillkommande post under skattemässiga justeringar i deklarationen.

text: Värderingen av goodwill och övriga inventarier ger upphov till några frågor. Måste alla tillgångar som skrivs av enligt inventariereglerna ingå i värderingen till verkligt värde, eller kan man tillämpa den regeln på endast ett slag av tillgångar, t.ex. immateriella tillgångar? Om samtliga tillgångar som skrivs av enligt inventariereglerna måste ingå i värderingen till verkligt värde, kan man godta att räkenskapsenlig avskrivning används i fortsättningen när övriga inventarier varit undervärderade?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: I

text: 18 kap.

text: inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL, finns bestämmelser om avdrag för anskaffning av inventarier.

text: Tillämpningsområdet beskrivs i

text: 18 kap. 1 § första stycket

text: IL, där det sägs att bestämmelserna i kapitlet gäller för maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk. I paragrafens andra stycke uttalas att som inventarier behandlas också 1. koncessioner, patent, licenser, varumärken, hyresrätter, goodwill och liknande rättigheter som förvärvats från någon annan, och 2. anslutningsavgift eller anläggningsbidrag som avser en nyttighet som är knuten till en fastighet och inte till ägaren personligen.

text: Huvudregeln finns i

text: 18 kap. 3 §

text: IL där det anges att utgifter för att anskaffa inventarier ska dras av genom årliga värdeminskningsavdrag, och att avdragen beräknas enligt bestämmelserna i 13-22 §§ om räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning.

text: I

text: 18 kap. 14 §

text: IL beskrivs förutsättningarna för räkenskapsenlig avskrivning. Bestämmelserna får tillämpas bara om den skattskyldige haft ordnad bokföring som avslutats med årsbokslut och om avdraget motsvarar avskrivningen i bokslutet.

text: I förarbetena till bestämmelsen i 18 kap. 14 § konstateras att ett företag kan mista rätten att tillämpa räkenskapsenlig avskrivning om förutsättningarna enligt bestämmelsen inte är uppfyllda. Därvid hänvisas till rättsfallet RÅ 1979 1:68 (

text: prop. 1999/2000:2

text: , Del 2, s. 238). I rättsfallet

text: RÅ 2001 ref. 8

text: konstaterades att rätten till fortsatt räkenskapsenlig avskrivning förlorades när - efter upplösning av ackumulerade överavskrivningar - det bokförda värdet på inventarierna översteg det skattemässiga värdet.

text: Bestämmelser om lågt verkligt värde på inventarier finns i

text: 18 kap. 18 §

text: IL. Om det skattemässiga värdet skulle komma att överstiga det verkliga värdet på inventarierna får ytterligare avdrag göras med ett belopp som motsvarar skillnaden.

text: Om räkenskapsenlig avskrivning används - och avskrivning har gjort med högre belopp i räkenskaperna än vad som godtagits vid beskattningen, dvs. vid s.k. överavskrivning - gäller bestämmelserna i

text: 18 kap. 19 §

text: IL. Bestämmelserna innebär bl.a. att överavskrivningsbeloppet ska dras av genom avskrivning med 20 procent per år, räknat från och med beskattningsåret efter det år då överavskrivningen gjordes.

text: Skatteverket har i en skrivelse 2004-10-15 (dnr

text: 130 584347-04/111

text: ) behandlat frågan om räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning får användas samtidigt. I skrivelsen gör verket bedömningen att räkenskapsenlig avskrivning och restvärdesavskrivning inte får användas samtidigt vid beräkning av värdeminskningsavdrag för inventarier, och att därför endast en metod ska användas för samtliga inventarier i verksamheten.

text: Riksskatteverket (RSV) har behandlat frågan om rätten till räkenskapsenlig avskrivning vid upprepad överavskrivning i en annan skrivelse (dnr

text: ; svar 2003:10 i serien Svar från RSV på redovisnings- och skattefrågor). RSV konstaterade bl.a. följande. Bestämmelsen i

text: 18 kap. 19 §

text: IL är avsedd för att en korrigering ska kunna göras vid enstaka år, när avskrivningarna i bokslutet avviker från de skattemässiga. Regeln har inte tillkommit för att ett företag regelbundet ska kunna göra denna typ av deklarationsjustering, utan tar sikte på de fall då oavsiktliga fel uppkommit i samspelet mellan redovisning och beskattning. RSV:s uppfattning är, att när ett företag systematiskt utnyttjar korrigeringsregeln i

text: 18 kap. 19 §

text: IL, så föreligger inte längre förutsättning för räkenskapsenlig avskrivning. Företaget får i stället tillämpa restvärdesavskrivning.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Den bedömning som Skatteverket gjort i skrivelsen 2004-10-15 får som konsekvens att samtliga maskiner och immateriella rättigheter i ett företag ska behandlas som en enhetlig grupp när bestämmelsen om avdrag för nedskrivning till verkligt värde i

text: 18 kap. 18 §

text: IL ska användas. Bedömningen av om det verkliga värdet på inventarierna understiger det skattemässiga värdet ska således göras för samtliga inventarier och inte bara för en grupp av inventarier, t.ex. immateriella rättigheter. Detta innebär att även om det varit en värdenedgång på t.ex. goodwill, kan samtidigt det verkliga värdet på maskiner var så högt, att det verkliga värdet för hela gruppen inventarier inte är lägre än det skattemässiga värdet. Därmed kan avdrag inte medges utöver den skattemässiga avskrivningen.

text: Bestämmelserna om överavskrivning vid räkenskapsenlig avskrivning i

text: 18 kap. 19 §

text: IL är allmänt utformade. Det saknar betydelse vad som är orsaken till överavskrivningen. Den kan t.ex. bero på att utgifter för inventarier dragits av omedelbart när avdrag egentligen borde ha medgetts i form av värdeminskningsavdrag. Men den kan också - som i detta fall - bero på att en nedskrivning till verkligt värde gjorts på goodwill, samtidigt som det verkliga värdet för hela gruppen inventarier inte är lägre än det skattemässiga värdet.

text: En överavskrivning enligt

text: 18 kap. 19 §

text: IL uppstår när avskrivningen i räkenskaperna överstiger avdraget vid beskattningen. Därmed saknas en av förutsättningarna för rätten att använda räkenskapsenlig avskrivning. Som framgår av RSV:s svar 2003:10 innebär dock inte oavsiktliga fel vid enstaka år att rätten förloras. Rätten till räkenskapsenlig avskrivning kan dock inte anses finnas kvar när ett företag systematiskt gör avskrivningar med högre belopp än som kan godtas vid beskattningen.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 587674-04/111

title: Bokföringsskyldighet för utländskt bolag med byggnadsverksamhet i Sverige

text: 1 Sammanfattning

text: Ett utländskt bolag som har säte i utlandet har bedrivit byggnadsverksamhet i Sverige. Denna verksamhet har pågått i minst två år. Under den tiden har två eller tre avbrott gjorts för kortvariga uppdrag i utlandet. Verksamheten i Sverige pågick i mer än tolv månader innan det första utlandsuppdraget genomfördes. Skatteverket anser att bolaget är bokföringsskyldigt i Sverige under hela den aktuella perioden, oavsett om registreringsanmälan har gjorts eller inte.

text: 2 Bakgrund

text: Ett utländskt bolag som har säte i utlandet har bedrivit byggnadsverksamhet i Sverige. Verksamheten har huvudsakligen bestått i uppförande (montering) av trähus efter uppdrag från ett företag som tillverkar husen. Husen levereras i byggsats från hustillverkaren.

text: Verksamheten har med undantag för två eller tre uppdrag uteslutande bedrivits i Sverige. Varje individuellt projekt har endast varat en kortare tid. Inte något individuellt projekt har varat så lång tid som tolv månader. Verksamheten har haft en utsträckning i tiden av i vart fall 24 månader. Under den aktuella tidsperioden har två eller tre hus uppförts i utlandet. Även dessa uppdrag kan antas ha varit kortvariga. Under den tid sistnämnda hus uppfördes har något byggnadsarbete inte utförts i Sverige. Däremot har - vid en preliminär bedömning - beställningar på uppförande av hus i Sverige funnits under den tid arbete pågått i utlandet. Verksamheten i Sverige pågick i mer än tolv månader innan det första utlandsuppdraget genomfördes. Tiden mellan det första och det andra utlandsuppdraget var dock kortare än tolv månader.

text: Den utländska företagsformen är närmast att jämställa med ett svenskt aktiebolag. Verksamheten bedöms av frågeställaren ha bedrivits från fast driftställe i Sverige. Verksamheten har tidigare bedrivits i handelsbolagsform.

text: Det utländska bolaget som utövat verksamheten i Sverige har dock inte registrerats som filial.

text: Bolaget har kommit in med en skatte- och avgiftsanmälan och är registrerat till mervärdesskatt per visst datum år 2001. Ett momsombud finns registrerat.

text: 3 Frågan och bokföringsskyldighetens reglering

text: 3.1 Den allmänna frågan

text: Är företaget bokföringsskyldigt i Sverige för den byggnadsverksamhet som bedrivs här?

text: 3.2 Bokföringsskyldighetens reglering

text: I

text: 2 kap. 7 § bokföringslagen

text: (BFL) sägs att det i lagen om utländska filialer m.m. (filiallagen) finns bestämmelser om bokföringsskyldighet för näringsverksamhet som bedrivs i Sverige av utländska företag. En filial ska enligt 11 § filiallagen ha egen bokföring som är skild från det utländska företagets bokföring i övrigt. För filialens bokföring och revision gäller enligt 14 § filiallagen i huvudsak samma regler som för ett svenskt företag av motsvarande slag.

text: Filiallagen behandlar formerna för näringsverksamhet som bedrivs i Sverige av bl.a. utländska företag. I 2 § sägs att utländska företag ska bedriva sin näringsverksamhet i Sverige genom "ett avdelningskontor med självständig förvaltning (filial)." Av samma paragraf framgår att regeringen får medge undantag från kravet på filial. I 3 § förordningen om utländska filialer m.m. (filialförordningen) sägs att byggentreprenad som drivs under högst ett år inte omfattas av kravet på filial.

text: I filiallagen finns krav på anmälan om registrering. Enligt 15 § får näringsverksamheten påbörjas först när anmälan om registrering har skett. Anmälningsskyldigheten är sanktionerad med vite.

text: 3.3 Frågan preciserad

text: Med utgångspunkt från filiallagen och filialförordningen delas den allmänna frågan upp i följande delar.

text: a) I 3 § filialförordningen används uttrycket byggentreprenad. Omfattar detta begrepp byggentreprenadverksamhet i allmänhet eller fordras det för att förordningen ska vara tillämplig att en enskild entreprenad pågått i minst ett år?

text: b) Avser uttrycket ett år i 3 § filialförordningen en period om tolv månader eller ett kalenderår?

text: c) Avbryts den i b) angivna perioden av aktiviteterna i utlandet?

text: d) Kan uppdragen i utlandet anses ingå i filialverksamheten?

text: e) Om verksamheten inleds eller avslutas med ett uppdrag i utlandet kan även detta uppdrag anses ingå i filialverksamheten?

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: a) I filialförordningen används uttrycket "byggentreprenad". Uttrycket är allmänt och någon precisering i det följande görs inte. Det kan därför knappast tolkas på annat sätt än att det omfattar all form av byggentreprenad, inte bara enskild entreprenad.

text: b) I filialförordningen används uttrycket "ett år". Ingen närmare precisering görs, varför det får förstås som en tolvmånadersperiod som inte behöver sammanfalla med kalenderåret.

text: c) Verksamheten har haft en utsträckning i tiden av i vart fall 24 månader. Klart är att företaget drivit verksamhet i Sverige under åtminstone en ettårsperiod och är skyldigt att inrätta en filial och anmäla filialen för registrering. Det utländska företaget är bokföringsskyldigt för denna verksamhet trots att bolaget inte registrerats som filial. Den återstående frågan är om de två eller tre kortare avbrotten för verksamhet utomlands innebär att det börjar löpa en ny tidsfrist för att kravet på filial ska gälla.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning får man göra en helhetsbedömning av verksamheten i Sverige. Det innebär att de två eller tre kortare avbrotten inte leder till att en ny tidsfrist börjar löpa. Företaget är därför, enligt Skatteverkets bedömning, bokföringsskyldigt under hela den aktuella perioden, oavsett om registreringsanmälan har gjorts eller inte.

text: Frågorna d - e faller med hänsyn till svaret på fråga c. Som allmän kommentar till frågorna kan följande sägas. Om avdelningskontoret i Sverige är verksamt med att ta in beställningar o.dyl. utanför Sverige kan även denna verksamhet anses bedriven i Sverige.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 590551-04/111

title: Uppskovsavdrag privatbostad - bosättningskrav för de som arbetar utomlands för svenska staten

text: 1 Sammanfattning

text: OBS! denna styrsignal är upphävd och ersatt av ny styrsignal med samma rubrik, 2005-05-23, dnr

text: 130 300993-05/111

text: För uppskovsavdrag vid avyttring av en privatbostad krävs att den är en ursprungsbostad. Som ursprungsbostad anses en privatbostad där säljaren varit bosatt under viss tid före avyttringen.

text: Den som är bosatt och arbetar utomlands för svenska statens räkning kan enligt

text: 14 § folkbokföringslagen

text: (FBL) folkbokföras på en fastighet i Sverige. Enligt Skatteverkets uppfattning medför inte en folkbokföring baserad på sådan grund att personen anses vara bosatt på fastigheten/bostadsrätten vid prövningen av bosättningskravet i

text: 47 kap. 3 §

text: IL.

text: Uppskov med beskattning av vinsten ska inte medges vid avyttringen av en sådan privatbostad.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Den som är utsänd för svenska statens räkning för att tjänstgöra i utlandet folkbokförs enligt

text: 14 §

text: FBL på den fastighet och i den församling där han senast var folkbokförd. För den som behåller sin fastighet eller bostadsrätt under utlandsvistelsen innebär det att folkbokföringen kvarstår på fastigheten. Om bostaden är en privatbostad enligt

text: 2 kap. 8 §

text: IL, behåller den vanligen sin skattemässiga karaktär eftersom ägaren uppger att avsikten är att åter bosätta sig där vid återkomsten till Sverige.

text: När en privatbostad avyttras kan uppskov med beskattning av vinsten medges om privatbostaden är säljarens ursprungsbostad. Villkoret härför är att den är en permanentbostad, vilket innebär att säljaren ska ha varit bosatt där antingen under ett år omedelbart före avyttringen eller under tre år av de sista fem åren före avyttringen.

text: Frågan gäller om bosättningskravet på ursprungsfastigheten ska anses uppfyllt för en säljare, som utan att vara faktiskt bosatt på fastigheten, ändå är folkbokförd på denna enligt

text: 14 §

text: FBL.

text: 3 Gällande rätt

text: Kravet på att en säljare skulle varit mantalsskriven på en ursprungsbostad slopades redan vid införandet av lagen (

text: ) om uppskov med beskattning av realisationsvinst. Skälet var att den direkta koppling som fanns till mantalsskrivningen i dåvarande

text: 35 § 2

text: mom

text: tredje stycket

text: KL ledde till olyckliga och slumpartade konsekvenser i olika situationer. Man skulle därför enligt de nya bestämmelerna anses bosatt där man rätteligen skulle varit kyrkobokförd enligt folkbokföringsförordningen (SFS 1967:198-199).

text: Krav på bosättning på en ursprungsfastighet har återkommit i senare regler inom inkomstbeskattningen. Dels vid 1990 års skattereform genom införandet av den s.k. nio-procentsregeln i dåvarande 25 § 9 mom SIL, och dels vid 1994 års taxering genom återinförandet av uppskov vid beskattning av vinst vid byte av bostad (UAL). I förarbetena till de båda regelverken hänvisas beträffande bosättningskravet (prop 89/90:110 s. 717) till 1978 års regler och "att utgångspunkten för en prövning huruvida en bostad är den skattskyldiges permanentbostad bör - på samma sätt som för det nämnda bosättningskravet - vara mantalsskrivningen." Det ska noteras att folkbokföringen endast skulle vara en utgångspunkt, och inte det avgörande inslaget i bedömningen. Att det inte är avgörande följer också av fortsättningen (s.718) av vilket framgår att den skattskyldige "skall visa att han varit bosatt på fastigheten i fråga." Det kan noteras att lagrummen inte innehåller någon hänvisning till folkbokföringen.

text: UAL upphävdes vid IL:ens införande och motsvarande regler återfinns nu i 47 kapitlet IL. Av bestämmelserna i

text: 47 kap. 3 §

text: IL framgår att en säljare ska ha varit bosatt på en avyttrad privatbostad för att den ska uppfylla villkoret att vara en permanentbostad i dennes hand. Vad som avses med begreppet "bosatt" är således av övergripande betydelse för sakfrågan.

text: Innebörden av begreppet bosatt har beskrivits i förarbetena till reglerna om oinskränkt skattskyldighet i

text: 3 kap.

text: IL. Den som är bosatt i Sverige är oinskränkt skattskyldig enligt 3 kap. 3 § p.1 IL. Av förarbetena till 3 § framgår att med bosatt avses egentligt bo och hemvist och jämförelse görs med 6-13 §§ FBL (prop 99/00:2, del 2, sid. 51). I IL används begreppet bosatt endast i denna grundbetydelse, medan bl.a. den som tillhör svensk beskickning utomlands innefattas i begreppet oinskränkt skattskyldig enligt

text: 3 kap. 4 §

text: IL (

text: Inkomstskattelagen

text: , en presentation, Andersson/Enérus s.54). Enligt SLK:s förslag i förarbetena till

text: 4 §

text: "gäller bestämmelsen om den svenske medborgaren är bosatt utomlands." (prop 99/00:2, del 2, sid.52). Eftersom en sådan person inte är bosatt i Sverige sker folkbokföring enligt

text: 14 §

text: FBL.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: Skatterättsnämnden har i ett nyligen avgjort förhandsbesked ansett att en folkbokföring enligt

text: 14 §

text: FBL innebär att bosättningskravet är uppfyllt. Skatteverket har en annan uppfattning.

text: Under rubriken "Gällande rätt" har beskrivits vad som avses med breppet "bosatt" i IL. Härmed avses den egentliga bosättningen som följer av 6-13 §§ FBL och inte den folkbokföring som följer av

text: 14 §

text: FBL.

text: Bosättningskravet i uppskovsreglerna prövas med utgångspunkt från bosättningsbegreppet i 6-13 §§ FBL. Enligt

text: 6 §

text: FBL ska folkbokföring ske på den fastighet där man enligt 7-13 §§ anses vara bosatt. Reglerna i 7-13 §§ FBL anger alltså vad som menas med "bosatt" i folkbokföringshänseende. Enligt

text: 14 §

text: FBL kan man under vissa omständigheter även vara folkbokförd på en fastighet, fastän man inte är bosatt där. Om osäkerhet råder vid bedömningen av vad som är en skattskyldigs permanentbostad enligt

text: 47 kap. 3 §

text: IL så bortses från en folkbokföring som, i likhet med

text: 14 §

text: FBL, inte visar den faktiska bosättningen.

text: Enligt Skatteverkets uppfattning är bosättningskravet i 47 kap.

text: 3 §

text: IL inte uppfyllt enbart på grund av att en person är eller har varit folkbokförd enligt

text: 14 §

text: FBL på en viss fastighet. För att uppskovsavdrag ska medges krävs att säljaren faktiskt har varit bosatt på privatbostaden antingen ett år omedelbart före avyttringen eller under tre år av de sista fem åren före avyttringen.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 591771-04/111

title: Avdrag för förlust vid försäljning av time-share

text: 1 Sammanfattning

text: En sk. time-share är en personlig tillgång enligt

text: 52 kap 2 § inkomstskattelagen

text: (IL). Avdrag för förlust vid försäljning av en sådan rättighet medges inte.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Time-share, är en typ av nyttjanderätt som innebär en rätt att utnyttja en lägenhet under viss tid av året. Denna rätt, ett semestercertifikat eller liknande, köper innehavaren för en längre tid (20 - 25 år). Denna typ av rättighet avser inte en aktie eller andel i ett bostadsföretag.

text: Fråga har uppkommit om denna nyttjanderätt är en personlig tillgång och om det därför inte kan medges något avdrag för den förlust som uppkommit vid försäljningen av denna.

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Nyttjanderätter av den typ som time-share räknas till är definitionsmässigt - en annan tillgång - enligt

text: 52 kap

text: IL. Dessa tillgångar delas upp mellan sådana som innehafts för personligt bruk (personliga tillgångar) och andra tillgångar än personliga tillgångar.

text: Förluster vid avyttring av personliga tillgångar får inte dras av (52 kap 5 § st.2 IL). Förluster på andra tillgångar än de som är personliga tillgångar får dras av med 70 % (52 kap 5 § st. 1 IL).

text: I

text: prop. 1999/2000:2 s. 606

text: anges att begreppet personligt lösöre som användes i lag om statlig inkomstskatt byts ut till personliga tillgångar. Begreppet innefattar all lös egendom som inte behandlas i andra kapitel i

text: inkomstskattelagen

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: En time-share är en rättighet som innehavaren anskaffar för sitt eller sin familjs semesterboende. Denna typ av rättighet är inte en kapitalplacering. I och med

text: inkomstskattelagens

text: införande, då begreppet personlig tillgång tillkom, anser skatteverket att en time-sharerättighet ska bedömas som en personlig tillgång.

text: Detta innebär att förlust vid försäljning av en time-sharerättighet inte får dras av.

text: Det innebär vidare att vid en försäljning med vinst kan som omkostnadsbelopp räknas 25 % avyttringspriset. Likaså ingår denna avyttring bland personliga tillgångar som endast ska tas upp till beskattning om vinsterna sammanlagt under ett år överstiger 50 000 kr.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 594445-04/111

title: Avdragsrätt för ingående mervärdesskatt som avser kostnader vid förvärv av och fusion med ett vilande bolag

text: Nytt: 2009-08-28

text: Detta ställningstagande upphör att gälla eftersom innehållet har blivit inaktuellt på grund av senare rättspraxis (Regeringsrättens dom 2009-05-20, mål nr

text: 1 Sammanfattning

text: Skatteverket anser att avdragsrätt inte föreligger för den ingående skatt som belöper på kostnader för förvärv av ett dotterbolag vars enda tillgång är ett vid inkomstbeskattningen outnyttjat underskott av näringsverksamhet från tidigare år. Avdragsrätt föreligger, enligt Skatteverkets uppfattning, inte heller för den ingående skatt som belöper på kostnader för att genomföra en fusion där det övertagna bolagets enda tillgång är ett sådant outnyttjat underskott vid inkomstbeskattningen.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Bolag A som bedriver verksamhet som medför skattskyldighet för mervärdesskatt förvärvar i ett första skede aktierna i bolag B. Detta bolag är vilande. I bolag B finns ett vid inkomstbeskattningen outnyttjat underskott av näringsverksamhet från tidigare år. För att i framtiden kunna utnyttja detta underskott genomförs en fusion en tid efter aktieköpet. För att genomföra dels aktieförvärvet och dels fusionen har bolag A förvärvat konsulttjänster.

text: Är den ingående mervärdesskatt som belöper på dessa konsulttjänster avdragsgill?

text: Frågeställningens båda delar, ingående skatt avseende förvärv av dotterbolag respektive ingående skatt avseende fusionskostnader, behandlas var för sig nedan.

text: 3 Förvärv av dotterbolag

text: 3.1 Gällande rätt m.m.

text: Huvudregeln för avdragsrätt för ingående skatt finns i

text: 8 kap. 3 § mervärdesskattelagen (1994:200)

text: , ML, och anger att rätt till avdrag föreligger för den ingående skatt som belöper på förvärv för den verksamhet som medför skattskyldighet. Tolkningen av denna bestämmelse ska ske mot bakgrund av innehållet i motsvarande bestämmelser i artikel 17 i sjätte mervärdesskattedirektivet (

text: När det gäller avdragsrätten för ingående skatt avseende kostnader i samband med förvärv av bolag är EG-domstolens dom i målet

text: Cibo Participations SA vägledande. Riksskatteverket har i skrivelse 2001-11-01, dnr

text: , lämnat sin syn på hur denna dom ska tolkas ur ett svenskt perspektiv.

text: Av den aktuella domen (p 18) framgår att ett holdingbolag som uteslutande ägnar sig åt att förvärva delägarskap i andra företag utan att direkt eller indirekt delta i förvaltningen av dessa, förutom att utöva de rättigheter som holdingbolaget har i egenskap av aktieägare, inte har ställning som skattskyldig person och därmed inte heller har rätt till avdrag för ingående skatt enligt art 17 i sjätte direktivet. Vidare anger domstolen (p 20) att det förhåller sig annorlunda då delägandet åtföljs av en direkt eller indirekt inblandning i förvaltningen av de bolag i vilka förvärv av andelar har skett. Mot bakgrund av dessa uttalanden i

text: mål C-16/00

text: Cibo Participations SA anger Riksskatteverket i nämnda skrivelse att ett bolag kan medges avdragsrätt för ingående skatt avseende kostnader i samband med förvärv av dotterbolag endast om förvärvet av bolaget har ett direkt och omedelbart samband med en av förvärvaren bedriven verksamhet som medför skattskyldighet exempelvis genom att skattepliktig omsättning sker till dotterbolaget eller att förvärvet sker i expanderande syfte. Om anskaffningen har kapitalplaceringssyfte eller i övrigt enbart är ett led i en finansiell transaktion föreligger inte avdragsrätt.

text: Avdragsrätten förutsätter att det finns ett direkt och omedelbart samband mellan de varor eller tjänster som har förvärvats och de utgående transaktioner som ger rätt till avdrag. Det slutliga mål som den skattskyldiga personen vill uppnå är utan betydelse vid bedömning av avdragsrätten (jfr.

text: mål C-4/94

text: BLP Group, p 19).

text: 3.2 Skatteverkets bedömning - förvärv av dotterbolag

text: Det förvärv av ett vilande dotterbolag som avses i den nu aktuella frågeställningen har varken skett för att det förvärvande bolaget ska tillhandahålla dotterbolaget skattepliktiga tjänster eller i expanderande syfte. Det direkta och omedelbara sambandet med det förvärvande bolagets verksamhet som medför skattskyldighet saknas således. Förvärvet får i stället anses ha en sådan direkt koppling till själva ägandet av det vilande bolaget att förvärvaren inte kan anses som en skattskyldig person i denna egenskap av ägare. Förvärvet har därför skett utanför den verksamhet som för bolagets del omfattas av mervärdesskattesystemet. Det föreligger därför, enligt Skatteverkets uppfattning, inte någon avdragsrätt för den ingående skatt som belöper på förvärvskostnaderna.

text: Med beaktande av vad EG-domstolen uttalat om att den skattskyldiga personens slutliga mål med en transaktion inte har någon betydelse vid bedömningen av avdragsrätten påverkas inte detta ställningstagande av det förhållandet att det senare kommer att genomföras en fusion mellan bolaget och det förvärvade dotterbolaget.

text: 4 Fusionskostnader

text: 4.1 Gällande rätt

text: Fusion, som innebär att ett företag går upp i ett annat företag genom att det ena företaget övertar det andra företagets tillgångar och skulder, är inte ett mervärdesskatterättsligt begrepp. De bestämmelser som finns i ML med avseende på fusion är regleringen i 3 kap. 25 § som anger att undantag från skatteplikt föreligger för de tillgångar i en verksamhet som överlåts i samband med överlåtelse av verksamheten eller i samband med fusion eller liknande förfarande.

text: Avdragsrätten för ingående skatt som belöper på kostnader i samband med en fusion är vare sig särskilt reglerad i ML eller i sjätte direktivet. Det är därför de allmänna avdragsreglerna i

text: 8 kap. 3 §

text: ML, tolkade mot bakgrund av sjätte direktivet och EG-rättslig praxis, som blir avgörande för avdragsrätten.

text: Av EG-domstolens dom i

text: mål C-4/94

text: BLP Group plc (p 25) framgår att domstolen ansett att avdragsrätt föreligger för den ingående skatt som belöper på kostnader för upptagande av lån för den verksamhet som medför skattskyldighet. Vidare har Regeringsrätten i dom 2004-05-19, vilken avsåg ett förhandsbeskedsärende, ansett att avdragsrätt föreligger för den ingående skatt, som i en verksamhet som medför skattskyldighet, belöper på kostnader för utgivande av konvertibla skuldebrev och på kostnader för genomförande av nyemission. De här angivna kostnaderna har således i rättspraxis bedömts ha ett direkt och omedelbart samband med företagens utgående skattepliktiga transaktioner eller ett sådant samband i vart fall i egenskap av allmänna omkostnader i verksamheten.

text: Artikel 4 i sjätte direktivet innehåller de kriterier som avgör vad som enligt direktivet avses med skattskyldig person. EG-domstolen har i

text: mål C-16/00

text: Cibo Participations SA (p 18) förklarat att art 4 i sjätte direktivet ska tolkas så att ett holdingbolag som uteslutande ägnar sig åt att förvärva delägarskap i andra företag utan att direkt eller indirekt delta i förvaltningen av dessa, förutom att utöva rättigheter som nämnda holdingbolag har i egenskap av aktieägare eller bolagsman, inte har ställning som mervärdesskatteskyldig person och därmed inte har rätt till avdrag enligt art 17 i sjätte direktivet.

text: EG-domstolen har vidare i

text: mål C-77/01

text: EDM (p 49) noterat att det framgår av domstolens fasta rättspraxis att endast betalningar som utgör vederlag för en transaktion eller ekonomisk verksamhet faller inom mervärdesskattens tillämpningsområde, och att detta inte är fallet med dem som följer av rena egendomsinnehavet. Domstolen erinrar vidare (p 57) om att enligt fast rättspraxis utgör förvärv och innehav av andelar inte i sig sådan ekonomisk verksamhet som avses i sjätte direktivet och som innebär att förvärvaren ska betraktas som skattskyldig.

text: 4.2 Skatteverkets bedömning - fusionskostnader

text: I allmänhet innebär en fusion att det sker en överlåtelse av en verksamhet. Så behöver dock inte alltid vara fallet vilket den nu aktuella frågeställningen är exempel på. Eftersom särskild mervärdesskatterättslig reglering saknas beträffande avdragsrätten för den ingående skatt som belöper på kostnader för att genomföra en fusion måste en bedömning ske i varje enskilt fall med beaktande av samtliga föreliggande omständigheter.

text: I den aktuella frågeställningen hänför sig inte kostnaderna för fusionen till överlåtelse av någon verksamhet utan dessa avser i stället förvärv av en möjlighet att vid inkomstbeskattningen erhålla avdrag för ett outnyttjat underskott från tidigare år. Avdragsrätten för den ingående skatt som belöper på dessa kostnader ska bedömas med hänsyn till vad transaktionen faktiskt innebär. För avdragsrätt krävs att förvärvet av tjänsterna har ett direkt och omedelbart samband med förvärvarens utgående skattepliktiga transaktioner eller att kostnaderna är att anse som allmänna omkostnader som i den egenskapen har ett sådant samband med förvärvarens hela verksamhet som medför skattskyldighet.

text: De i frågeställningen aktuella kostnaderna är av ett annat slag än de som EG-domstolen och Regeringsrätten bedömt utgöra företagets allmänna omkostnader och i den egenskapen ha ett direkt och omedelbart samband med verksamheten. Kostnader för att ta upp lån och därmed jämförliga kostnader är ett naturligt inslag för att skaffa rörelsekapital i ett företags verksamhet. En kostnad för att betala lägre inkomstskatt, även om det härigenom ytterst tillförs mera kapital till verksamheten, får däremot anses mera knuten till det egna kapitalet i företaget än till att skaffa rörelsekapital. Förvärv av en möjlighet till ett avdrag för underskott vid inkomstbeskattningen behöver inte nödvändigtvis innebära att förvärvaren tillförs mera kapital. Omständigheterna kan nämligen bli sådana att avdraget inte kommer att kunna utnyttjas. Skatteverket anser därför att kostnader för att genomföra en fusion, med enda syfte att få rätt till avdrag för ett underskott vid inkomstbeskattningen, i avdragshänseende för mervärdesskatt inte kan jämställas med kostnader för upptagande av lån, utgivande av konvertibla skuldebrev eller nyemission. I stället får förvärven för att genomföra fusionen anses gjorda utom ramen för den av bolaget bedrivna verksamhet som omfattas av mervärdesskattesystemet. Rätt till avdrag för den ingående skatt som belöper på förvärven kan därför inte anses föreligga.


identifier: Skatteverkets ställningstagande dnr 130 594451-04/111

title: Tillämpningen av avdragsförbudet för ingående mervärdesskatt avseende stadigvarande bostad

text: Nytt: 2023-06-02

text: En ny mervärdesskattelag (

text: ) träder i kraft den 1 juli 2023. Det medför att paragrafhänvisningarna till

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: och vissa begrepp i ställningstagandet blir inaktuella. Skatteverkets uppfattning är att den rättsliga bedömningen dock kvarstår oförändrad varför ställningstagandet ska finnas kvar. Mer information om den förändrade terminologin och en jämförelsetabell mellan GML och ML (paragrafnyckel) finns i Rättslig vägledning under Mervärdesskatt fr.o.m. 1 juli 2023 > Systematik och terminologi i ML jämförd med GML.

text: 1 Sammanfattning

text: Av rättspraxis framgår att avdragsförbudet för ingående skatt som avser kostnader för stadigvarande bostad ska tolkas så att avdragsrätt kan föreligga om en byggnad eller byggnadsdel med bostadskaraktär anpassats för verksamheten och denna del är klart avskild från bostadsdelen. Skatteverket anser att den "anpassning för verksamheten" som krävs för avdragsrätt är att den byggnad eller byggnadsdel där verksamhet bedrivs tillförts sådan utrustning, tekniska och sanitära installationer, inredning mm som är normalt för den typ av verksamhet som bedrivs. För att kravet på "klart avskild" verksamhetsdel dessutom ska vara uppfyllt får inte verksamhetsdelen vara en del av bostadsutrymmet exempelvis genom att det finns en gemensam entré eller det i övrigt framstår som om bostads- och verksamhetsdelarna är integrerade med varandra i den meningen att de kan användas som en enhet.

text: 2 Bakgrund och frågeställning

text: Det förekommer flera frågor med anledning av de två regeringsrättsdomarna

text: RÅ 2003 ref. 100

text: I och II från den 18 december 2003 avseende avdragsförbudet för stadigvarande bostad. Avdragsrätt kan enligt dessa domar i vissa fall föreligga för ingående skatt som hänför sig till byggnad eller del av byggnad även om byggnaden har karaktär av bostad. För att så ska vara fallet krävs det att byggnaden/byggnadsdelen på något sätt har anpassats för verksamheten och att den del där verksamheten bedrivs är klart avskild från bostadsdelen. I det mål där Regeringsrätten medgav avdragsrätt ansåg domstolen att den aktuella lokalen var helt avskild från bostadsdelen

text: Frågan är nu vad som menas med att verksamhetslokalen ska vara klart avskild från bostadsdelen och om det är någon avsedd skillnad mellan helt och klart avskild.

text: Ytterligare en fråga är om en villafastighet som helt och hållet används i en verksamhet, d.v.s. något sedvanligt stadigvarande boende är inte aktuellt i fastigheten, ska omfattas av avdragsförbudet. Hur pass mycket måste en sådan lokal vara anpassad för verksamheten för att avdragsrätt ska föreligga?

text: 3 Gällande rätt m.m.

text: Enligt bestämmelserna i

text: 8 kap. 3 §

text: ML får den som bedriver en verksamhet som medför skattskyldighet göra avdrag för den ingående skatt som hänför sig till förvärv eller import i verksamheten. Av

text: 8 kap. 9 § första stycket 1

text: ML framgår dock att avdrag inte får göras för sådan ingående skatt som hänför sig till stadigvarande bostad.

text: Regeringsrätten har i

text: RÅ 2003 ref. 100

text: I och II, tolkat innebörden av avdragsförbudet när det gäller byggnader av bostadskaraktär som används både för näringsverksamhet och för sedvanligt boende. Härvid konstaterar Regeringsrätten inledningsvis att avdragsförbudet, som måste uppfattas som en schablonregel, inte kan anses vara avsett att omfatta enbart privat konsumtion eftersom något särskilt avdragsförbud i så fall inte hade behövts. Samtidigt anger Regeringsrätten att bestämmelsen inte kan ges en sådan innebörd att avdrag för all ingående skatt som hänför sig till byggnad av bostadskaraktär alltid ska vägras oavsett på vilket sätt byggnaden används i verksamheten.

text: Regeringsrätten tolkar innebörden av avdragsförbudet så att rätt till avdrag för ingående skatt kan föreligga även om den aktuella byggnadens karaktär är en bostad. Av domskälen i Regeringsrättens båda avgöranden framgår följande: "Enligt Regeringsrättens mening måste avdrag för ingående mervärdesskatt som hänför sig till en byggnad eller del av en byggnad i vissa fall kunna medges även om byggnaden till sin karaktär är en bostad. Detta bör vara fallet då byggnaden eller byggnadsdelen på något sätt anpassats för verksamheten och den del där verksamheten bedrivs är klart avskild från bostadsdelen. Det förhållandet att det utan alltför stora ingrepp går att åter göra en sådan byggnad anpassad för boende bör inte medföra ett annat synsätt. Omständigheterna i det enskilda fallet måste vara avgörande".

text: I

text: RÅ 2003 ref. 100

text: (I) fann Regeringsrätten att avdragsrätt inte förelåg för den ingående skatt som belöpte på byggnaden eftersom omständigheterna var sådana att några utrymmen inte bedömdes vara inrättade och klart avskiljda för något annat ändamål än stadigvarande boende. Några specialarrangemang i form av särskild utrustning eller inredning i verksamhetsdelen av byggnaden hade inte planerats eller vidtagits. Det framstod inte heller som klart vilka delar av bostaden som skulle användas för näringsverksamheten. Vissa utrymmen skulle dessutom vara gemensamma för näringsverksamheten och för boendet.

text: I anslutning till denna bedömning av målet konstaterar Regeringsrätten också att enbart det förhållandet att utrymmen i en byggnad inrättad som stadigvarande bostad används som arbetsrum i en näringsverksamhet inte kan medföra att dessa utrymmen i mervärdesskattehänseende ska anses utgöra annat än en del av den stadigvarande bostaden.

text: Regeringsrätten konstaterar vidare i detta mål att den redovisade tolkningen av bestämmelserna i

text: 8 kap. 9 § första stycket 1

text: ML inte kan anses strida mot det sjätte mervärdesskattedirektivet (

text: I

text: RÅ 2003 ref. 100

text: (II) bedömde Regeringsrätten att avdragsrätt förelåg för den ingående skatt som belöpte på den del av byggnaden där verksamheten bedrevs. Verksamhetsdelen, som hade egen entré, bestod här av tre arbetsrum, pentry och toalett. Särskild teknisk utrustning hade installerats. Med hänsyn till att den aktuella delen av byggnaden inte användes för annat än för verksamheten och till att den var helt avskild från byggnaden i övrigt fann Regeringsrätten att denna byggnadsdel inte skulle anses vara en del av den stadigvarande bostaden.

text: 4 Skatteverkets bedömning

text: För att avdragsförbudet i

text: 8 kap. 9 § första stycket 1

text: ML inte ska bli tillämpligt i de fall avdragsrätt för ingående skatt annars föreligger enligt bestämmelserna i

text: 8 kap. 3 §

text: ML krävs således enligt Regeringsrätten dels att den del av byggnaden där verksamheten bedrivs är klart avskild från bostadsdelen och dels att anpassning för verksamheten skett.

text: Regeringsrätten har, som framgår ovan, i ett av de aktuella målen konstaterat att enbart det förhållandet att ett utrymme i en bostad används som arbetsrum inte medför att avdragsrätt för ingående skatt föreligger för denna del.

text: Regeringsrätten anger vidare att det vid bedömning av om avdragsförbudet är tillämpligt måste omständigheterna i det enskilda fallet vara avgörande samt att det förhållandet att det utan alltför stora ingrepp går att åter göra en verksamhetsanpassad och klart avskild byggnadsdel anpassad för boende inte föranleder annat synsätt än att avdragsrätt kan föreligga.

text: När det gäller det första kravet för avdragsrätt, "anpassning för verksamheten", måste en helhetsbedömning i det enskilda fallet ske. Omfattningen av de åtgärder som krävs för anpassning av en byggnad eller byggnadsdel till en viss verksamhet varierar av naturliga skäl beroende på vilken verksamhet som bedrivs. Enligt Skatteverkets uppfattning måste därför, för att detta krav i rättspraxis för avdragsrätt för ingående skatt ska anses vara uppfyllt, anpassning ske i sådan omfattning att den byggnad eller byggnadsdel där verksamheten bedrivs förses med sådan särskild utrustning, tekniska och sanitära installationer, inredning mm som är normalt för den slags verksamhet som bedrivs i byggnaden. Detta bör gälla både i de fall en klart avskild del av en byggnad med bostadskaraktär används för en viss verksamhet och i de fall en byggnad av bostadskaraktär, i vilken det inte alls förekommer något stadigvarande boende, i sin helhet används för en viss verksamhet.

text: Även beträffande det andra kravet för avdragsrätt, "klart avskild" verksamhetsdel, måste en helhetsbedömning med beaktande av samtliga förhållanden i den aktuella byggnaden ske. Enligt Skatteverkets mening får med "klart avskild" i detta sammanhang förstås att verksamhetsdelen inte får vara en del av bostadsutrymmet och att verksamhets- och bostadsdelarna inte heller får framstå som integrerade med varandra i den meningen att de kan användas som en enhet. Exempelvis kan en verksamhetsdel i regel inte anses klart avskild från bostadsdelen om det finns en för bostäder sedvanlig dörrförbindelse mellan de båda delarna eller om något gemensamt utrymme såsom entré, kök, toalett mm används både för bostadsdelen och för verksamhetsdelen.

text: Enbart det förhållandet att i övrigt avskilda delar i en byggnad har ett gemensamt trapphus innebär dock enligt Skatteverkets mening inte att delarna behöver anses som integrerade med varandra. Kravet på avskildhet får därför i ett sådant fall normalt anses vara uppfyllt om det inte förekommer att något annat utrymme än trapphuset används gemensamt.

text: Regeringsrättens uttalande om att avdragsrätt kan komma ifråga även om det i framtiden kan vara möjligt att utan omfattande ingrepp anpassa en verksamhetsdel för boende får enligt Skatteverkets mening inte uppfattas som att endast provisoriska verksamhetsanpassningar och åtgärder för avskildhet är tillräckliga för avdragsrätt. Att enbart mer eller mindre symboliskt stänga av en befintlig förbindelse mellan de båda delarna kan därför inte anses innebära att utrymmena är klart avskilda utan avskildheten måste vara av mera beständig byggnadsteknisk karaktär.

text: Slutligen tolkar Skatteverket domstolens bedömning helt avskild i

text: RÅ 2003 ref 100

text: (II) som att kravet på avskildhet i det fallet var mer än väl uppfyllt. För avdragsrätt är det dock enligt domstolens skäl för sitt avgörande tillräckligt med klart avskild. Om verksamhetsdelen i det enskilda fallet kan anses klart avskild från bostadsdelen eller inte får bedömas efter de riktlinjer som angivits i det föregående.