rpubl:andrar: ändr.

rpubl:andrar: ändr. 2 kap 3, 4, 8 §§

rpubl:andrar: ändr. 2 kap 3 §

rpubl:andrar: upph. 19 kap 12-16 §§

rpubl:andrar: upph. 14 kap 3, 6 §§; ändr. 2 kap 8 §

rpubl:andrar: tillägg till 3 kap

rpubl:andrar: upph. 24 kap 30-33 §§; ändr. 11 kap 8 §, 24 kap 11 §, 26 kap 1 §

rpubl:andrar: upph. 5 kap

rpubl:andrar: tillägg

rpubl:andrar: upph. 14 kap 5 §; ändr. 14 kap 1 §

rpubl:andrar: ikrafttr. av 1952:48

rpubl:andrar: upph. 24 kap 3 §

rpubl:andrar: upph. 19 kap 11 §

rpubl:andrar: upph. 20 kap

rpubl:andrar: upph. 7 kap 2 § delvis

rpubl:andrar: upph. 19 kap 2 §

rpubl:andrar: upph. 2 kap 3, 4, 8 §§, 11 kap 12 §, 19 kap 6, 18 §§, 21 kap, 22 kap 1, 2 §§, 23 kap 1 §, 26 kap 6, 8 §§, 27 kap 1 § delvis

rpubl:andrar: upph. 14 kap 1 §

rpubl:andrar: upph. 2 kap 13 §

rpubl:andrar: upph.

rdfs:label: Civildepartementet

rdfs:label: Regeringskansliet

text: 2 kap.

type: rubrik

text: 3 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

type: upphavd

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 8 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 13 §

text: har upphävts genom

text: lag (1989:882).

type: kapitel

text: 11 kap.

text: 12 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 14 kap.

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: lag (1989:273).

text: 19 kap.

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: lag (1982:989).

text: 6 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 18 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 21 kap. har upphävts genom lag (1988:1556).

text: 22 kap.

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 23 kap.

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 26 kap.

text: 6 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 8 §

text: har upphävts genom

text: lag (1988:1556).

text: 27 kap.

beteckning: 1 §

text: har upphävts genom lag (1988:1556) till den del dessa avser skyldighet att underrätta regeringen om uppförandet av kyrkobyggnader.

type: stycke

type: paragraf


rpubl:andrar: upph. 29 §

rpubl:andrar: upph. 7 §

dcterms:identifier: SFS 1723:1016 1 i lydelse enligt SFS 1921:283

dcterms:title: Ridderskapets och adelns privilegier (1723:1016 1)

rdfs:label: Justitiedepartementet L6

text: Wi lofwe och tilsäije, at willia älska och uti wördning hålla Riksens Ridderskap och Adell, hwar och en efter sitt Embete, skickelighet och wärde, och låta dem samtelige och hwar och en i synnerhet, utan något qwal och intrång niuta på ähra, lif, hion och gods, deras wälfångne friheter, privilegier, förmåner och rättigheter, af hwad namn de wara må, samt dem derwid i alla måtto handhafwa.

beteckning: 2 §

text: Får anses ha upphört att gälla till följd av 1809 års regeringsform (

text: 28 §

beteckning: 3 §

text: Uti Riksens Cancellie skola ock Adelige Personer brukade blifwa, så at Wi när omtränger måge hafwa dem, som sig på Riksens saker förstå kunna, och skickelige äro allmänna in- och utrikes ährender at förrätta, på det at hwar och en må derigenom blifwa upwäckt, at låta sinabarn til lärdom och skickelighet upfostra, och Adelen således upmuntras, om dygd, snille och wettenskaper sig särdeles at Winläggia, hwar igenom de til sådane förmåner måge skattas wärdige, men intet räkna sig Adeliga härkomsten til enda förtiensten: Hwarwid äfwen den (

text: 40 §

text: uti Regerings-Formen) efterlefwes. (Hänvisningen till

text: 40 § regeringsformen

text: avser 1720 års regeringsform och har upphört att gälla).

beteckning: 4 §

text: På det Ridderskapet och Adelen måge winna mera och bättre förfarenhet til Wår och Fäderneslandets desto nyttigare tienst, så skal hwar och en fritt och efterlåtit wara, at wandra uti främmande land, både til bokliga och fria konsters idkande, som ock at låta bruka sig hos främmande herrar i krig eller annan tienst, hwarwid den sig utrikes skickelig och wälförtient giordt, sådana förmåner wid dess hemkomst til godo niuta skall.

beteckning: 5 §

text: Som Wi icke wele låta den ostraffad blifwa, som något talar och säijer uppå en Adelsman, detsom hans heder, ähra, adeliga namn och goda ryckte angår, och honom elliest spåtteligit och til nesa wara kan, så förordne Wi också, at icke någon Adelsman skall blifwa wåldförd, icke heller, innan han til någon grof missgierning öfwertygad är, eller domaren efter lag och process för skiäligt pröfwat, at giöra sig, för hans brått skull, om dess person försäkrad, fängslader och inmanter, mycket mindre förderfwader å lif eller lem, ei heller honom hans hus och gårdar, bref och egendom, löst eller fast ifrån tagas, ransakas, skiöflas, bortgifwas eller i någon måtto afhändas, förr än han til någon sådan missgierning, der med han lif, ähra och gods efter lagen förwärckat hafwer, öfwertygad, lagwunnen och dömder är: Warder någon af Ridderskapet och Adelen uti uppenbar grof missgierning och lifssak, bahr och å färska gierning eller å flyende fote tagen; Då bör en sådan antastas, och uti et anständigt och säkert rum, til saksens utförande inmanas, och sedan med honom efter lag förfaras; Men är gierningen icke så grof eller någon lifssak, och likwäl af swårt utseende, må then skyldige personel eller reel borgen för sig ställa, dock utom de mål, som Duels placatet röra.

beteckning: 6 §

text: konkurslagen

text: 1862-09-18, Förordning (

text: 1870:29 s. 2

text: ) och

text: lag (1916:91).

beteckning: 7 §

text: Får anses ha upphört att gälla till följd av lag (1921:283).

beteckning: 8 §

text: Såsom af ålder Ridderskapet och Adelen i Swerige och Finland varit nådigst undt och efterlåtit, at niuta och behålla deras Sätesgårdar samt Rå- och Rörs hemman med de innom deras enskylta Bohlbys egor, antingen nu upbygde Torp och Krogar samt Qwarnar, med mera, eller som hädanefter upbyggas kunna, fria för alla utlagor och beswär, af hwad namn de wara kunna; Så skola ock här med Ridderskapet och Adelen wid samma deras wälfångne förmåner och rättigheter nådigst bibehållas, således at deras Sätesgårdar med deras Torp gamla eller nybygda skola wara fria för Rusttiensten, Konungstijonden, utskrifningar och Roteringr, Cronokiörslor, Skiutzningar, Durchtågs- och andre giärder, Inquarteringar, Prästegårds- samt Tings- och Gästgifware gårds byggnad, Contributioner, och alla andra Cronobeswär, af hwad namn de wara måge, undantagne wägrödning, Kyrkio- och Kyrkiogårds samt Brobyggnad. Derjemte skola och alla de Rå-och Rörs hemman, hvilka inom samma bys rätta ägor med Rå och Rör eller annan laga byskillnad begrepna äro, och nu för tiden Ridderskapet äro tilhöriga, eller ock såsom med orätta ifrångångne lagligen kunna återwinnas; Men icke de, som nu hädanefter ifrån Cronan eller andra Frälsemän blifwa acquirerade, niuta förberörde förmåner och rättigheter lika med sielfwa Sätegården, derunder de äro hörige och belägne. Men Landtboerne på de bebodde och til hemmantal lagde Rå- och Rörs hemman, betala efter wanligheten Lagmans- Häradshöfdings- och Tingsgiästnings penningarne, och swara til Kyrckio- och Kyrckiogårds- jemwäl Prestegårds byggnad, samt wägrödning och brobyggnad efter Lag och Förordningar; Jemwäl wid Fiendens infall och högstträngande nöd, då Krigsmackten kommer på en ort at sammandragas, då at emottaga en proportionerad Inquartering. Ridderskapets Laudgårdar niuta samma förmån, som sielfwa Säterien, undantagandes Rå-och Rörsfriheten. Skulle någon Adelsman äga twenne wid hwar andra belägna Sätesgårdar, och han för sin beqwämlighet, skulle willia dem sammanlägga, stånde det honom fritt, allenast de uti en sockn belägne äre, och at Cronones Jordebok derigenom ei rubbas. Will och någon sammandraga sina til hemmantal Skattlagde Rå- och Rörs hemman, så står honom fritt at afhysa dem under sielfwa Sätesgården, eller dem til Ladugård bruka och nyttia, emedan Oss och Cronan intet derigenom något afgår. Wi tillåte jemwäl Wårt Ridderskap, at, för sin beqwämlighet, flyttia Säteries friheten af någon dess Sätes- eller Ladugård til ett annat Frälsehemman af lika hemmantal och godhet, som då ikläder sig den förras förmån och rättighet, dock så, at sådan sätesgård är belägen innom Compagniet, hwarest Frälsehemmanet warit tilförende indelt, och at ingen derigenom praejudiceras. Uti Skåne, Halland, Blekingen och Bohuslähn, skal Ridderskapet och Adelen, såsom dem af ålder förundt och efterlåtit warit, niuta och behålla deras Sätesgårdar de äga, med sina Torp, Gatehus, Krogar och Qwarnar med mera, som ligger på Sätesgårdens ägor, antingen de nu äro upbygde eller hädanefter upbyggas kunna, fria och lediga för all tunga, utlagor och beswär, af hwad namn de wara måga, såsom för Tijonde afgift, utskrifningar, enroulleringar och roteringar, Cronokiörslor, skjutzningar, durchtågs- och andre giärder, inquarteringar, Kyrckio- Prästegårds- samt Tings- och Giästgifwarehus byggnad, Contributioner och alla andra Crono-utlagor och beswär, undantagandes den wanliga Adels-Rusttiensten, som i den 21. puncten infördt finnes. Sammaledes äro insockne eller wekudags godsen, som de nu ega, eller af samma rättighet återwinna kunna, aldeles befriade och frikallade för alla för uprepade Crono-utlagor och beswär, undantagandes Adels- Rusttiensten, som redan sagdt är, Crono- Kyrckio- och Präste Tijonden med andra gamla bewisliga Prästerättigheter, samt wägrödning och brobyggnad af skattlagde hemman, jemwäl Kyrckio och Kyrckiogårds samt Prästegårds byggnad i de orter, som så af ålder wanligit warit. Item, den i Skåne, så kallade matlags skatten, som är Lagmans- Häradshöfdings- och Tingsgiästnings penningar, hwilka allenast utgiöras böra af de weckudagsbönder, som för hemmantal stå och lagde äro. Dock at Crono- och Kyrckiotijonden, hvilken någon af ålder eller annan besynnerlig rättighet äger och til Säteriet innehafwer, aldeles förblifwer hwarjom och enom framgent oförryckt efter dess tilständiga rätt, så at Kyrckian tilbörligen hålles wid mackt och i lika stånd. Wid Fiendens infall och högstträngande nöd, förhålles med Inquartering på Insockne hemmanen lika, som förut om Rå- och Rörs hemman förmält är. Ridderskapets och Adelens Ladugårdar niuta och behålla sin wanliga frihet som förr, och för sin beqwämlighets skull, efterlåtas äfwenwäl Ridderskapet och Adelen at afhysa eller til Ladugård at bruka sina insockne eler weckudags hemman under Sätesgården, dock Tijonden deraf, Cronan, Kyrckian och Prästen samt flera gamla bewisliga Prästerättigheter förbehåldne, såsom ock at flytta Säteries friheten från Sätesgården på et annat frälsehemman af lika hemmantal, som då ikläder sig den förras förmån och rättighet, och den förra det senares natur och egenskap. Wi tillåte jemwäl Ridderskapet och Adelen deras gamla insockne eller weckudags frihet på de hemman och lägenheter, som de nu innehafwa i samma sockn, der Säteriet är belägit, men icke uti annexan. Der och några af deras nu warande utsockne hemman skulle med orätta hafwa mist insockne rättigheten, som samma hemman af ålder, nemligen den tiden då landet kom ifrån Dannemarck under Sweriges lydno och devotion, ägt, och befinnas wara dert lberättigade. Så tillåtes Ridderskapet och Adelen en sådan dem ifrångången insockne rättighet behörigen återwinna; Men de, som hädanefter igenom kiöp och byten af Cronan och privatis förwärfvas, kunna ei under insockne rätt och förmån dragas, hwarom Kongl. brefwen af den 4 Martii 1690. Widare förmäla.

beteckning: 9 §

text: Så skola och Adelens Landtbönder och utsockne Frälsehammen fria wara för alla Crono dagswärcken, kiörslor, skiuts, resor och giästning, som de förr warit betungade med, så at ingen Befallningshafware eller Fogde skall härefter hafwa mackt något sådant Adelens Landtbönder och utsockne Frälsehemman at poläggia, undantagandes de tilfällen, då tåg och större marcher skie igenom landet, eller proviant, Ammunition och beklädningar til Armeen, Fästningar och Magazinerne skola framföras: Tå böra så wäl Frälse med utsockne Frälse, som Crono- och Skattebönder, både med skiutsresor, giärder och andre pålagor för betalning dertil hielpa. Dock skola uti alla inquarteringar, giärder samt Cronoskiutsningar och hielper blifwa räknade, twenne Frälsehemman emot et Cronoskatte, Frelseskatte och Cronohemman; twå halfwa emot et halft, och twå fierdings hemman emot et fierdedels, med mindre i krigstider högsta nöden en jemlikhet erfordrar, elliest skola icke Adelens Landtbönder och utsockne hemman med några andra giärder och hielper, skiutsresor, eller och i andra fall, blifwa betungade än som förbemält är; Dock böra de, som under hållskiuts lagde warda, wara behielpelige, at understödia de resande emot betalning, der det så omtränger och ordningen dem tillkommer.

text: Och när Riksens tarf och lägenheter förefalla, som uti Lagen förmälte äro, at någon Contribution och hielp måste utgiöras, tå skal icke något påläggas Adelens Landtbönder och utsockne Frälsehemman utan menige Ridderskapets och Adelens, som sielfwa några Landtgods äga, goda ja och samtycke; Och skola altid i sådana hielper blifwa räknade twå hela besuttne Frälsehemman emot et helt besuttit Cronoskatte, Frelseskatte och Cronohemman; Item twå halfwa emot et halft och twå fierdeles hemman emot et fierdedels. Således skal och hållas om någon utskrifning hos Allmogen til Riksens wärn och förswar samtyckt och bewilliat blifwer; Elliest skal Adelen uti ofredeliga tider icke förswara mera manshielp, än som hwart hemman til dess nödtorftiga bruk kan erfordra och Legohions stadgan tillåter; Men om höga nödtorften så trängia kunde, att Man utur huse utgå måste, tå skola alle dertil wederredo finnas.

text: Så skola och de Skattehemman, af hwilka Ridderskapet och Adelen äga frälse rätten och räntan, anses för fullkomligit Frälse, när Frälsemannen förwärfwar sig skatterättigheten deraf och när någon Skattejord, hvaraf Räntan någon Frälseman tilhörer, sällies utan börd, tå äger samma Frälseman lösen fram för alla andra, som utom börden äro.

text: Desslikest skola och alle af Ridderskapet och Adelen, doch hwart och et Stånds och Stads wälfångne Privilegier och rättigheter oförkränckte, niuta och behålla deras hus, gårdar och frälsejord, som de hafwa, eller sig förwärfwa kunna i Städerne, fria och lediga för allan Cronones och Stadsens tunga, tomptören undantagandes för de, som äro på ofri grund belägne, samt brandwackt och gatläggning.

text: Förordning (1857:63 s. 4).

text: Efter ock wäl kunna finnas och upspanas Silf- Koppar- Jern och andra metalliske eller mineraliske grufwor, så wäl på Adelens egna enskylda arf och egendoms egor, som annorstädes i Riket, af hwilka mycken nytta och fördel, Riket til bästa, uprättas kunde, om de uti bruk komma måtte: Så wele Wi icke allenast samtyckia, at den Adelsman, som på egna egor will uptaga och drifwa sådane bruk, skal hafwa mackt och tilstånd dertil, utan försäkre och den samma, at han alla de förmåner och friheter oqwald skal få niuta, hwilka Bergsordningarne, och Wårt nu wid Riksdagen utgångne privilegium, så wäl jordäganden som upfinnaren, tillägga.

text: Ehuruwäl Adelen hafwer frihet, at til egit husbehof byggia Miöl-, och Sågeqwarnar på egne egor, hwarest lägenhet dertil finnes; Så måste likwäl intet Cronans eller Adelens gamla odalqwarnar och sågar til deras rätta häfd och inomst med Tulltäckts tagande derigenom skadas, utan när någon ny Tullqwarn skal byggas, bör sådant å Tinge kundgiöras, af Häradshöfdingen och Nämden beses, samt andre der omkring belägne qwarnägande och grannar höras, och öfwer sådane skiäl resolveras, huru wida, utan andras förfång och skada, sådan frihet tillåtas får, aldeles, som 1638 åhrs Riksdags Besluts

text: 9 §

text: förmår och innehåller. I sina strömmar måge de ock byggia hamrar eller annor sådane verck, dock med Bergs Collegii tilstånd, så wida sådant de anlagde och priviligerade bruken intet til men och skada länder. Kungörelse (

text: Der ock någon af Adelen är egande i Siöar, Strömmar och Åar, eger han bruk Lahner, Åhlekista, och annat fiske, både wid Stranden och mitt uti, dock så, at icke Båts- eller allmän fahrled och kongsådren stänges, der hon af ålder warit, och androm på åker, äng och fiske, åfwan eller nedan någon skada skier, som förbemäldt är. Dessutan tillåtes Ridderskapet och Adelen, at bruka hwarjehanda fiske i Saltsjön och på fria diupet, på det sättet, at om någon har lust och willia, at anwända möda och omkåstnad på Silfiske, eller annat, som drifwes på diupet, hwarigenom ingen annan på dess stränder och wanliga fiske förolämpas, så må han det fritt och utan någon afgift giöra, och må ei heller någon, ware sig Wåra betienter, eller de, som wid siökanten bo, hindra och förmena den, som på sådant fiske far: Doch at en sådan förlikar sig med wederbörande, hwarest han söker landning och hamn för sitt fahrtyg och fiskeredskap. (Och der strandwrak komma på deras egen frälsejord och grundar at stanna, der intet folck föllia med, eller efter kommer i tilbörlig tid: Så förhålles dermed efter den lag, som för detta giord är, eller och hädanefter kan stadgadt blifwa.)

text: Ingen skal hafwa frihet, at låta hugga något wercke, anten Ek, Bok, Apel eller annat bärande trä, icke heller hwad det hälst wara kan, uppå någon Adelsmans skog och marck, der han allena är ägande uti, utan jorde- och skogsegandens goda willia och samtycke; Doch skal Ridderskapet och Adelen öfwer hela Riket fritt och obehindrat wara, at efter lag nyttia de skogar, uti hwilka de hafwa lått, samt allmänningarne til deras nödtorft och behof efter 1664 åhrs skogsordning.

text: Så må ock Ridderskapet och Adelen fritt wara, til at skiuta foglar och diur uppå sina egne gods och egor, utom den i lag förbudne tiden, såsom och der de hafwa lått uti, eller uppå Lands eller Härads allmänningar, Cronones enskylte parkar och Jägeri platser undantagne, och skal ingen wara tillåtit, at jaga och skiuta uppå Adelens enskylte ägor, eller i deras fiskewatn fiska och fara, det ware sig Wåre befallningshafwande och betiente, eller andre, utom jordägandens goda willia, ja och samtycke.

text: (Wi tillåte ock i Nåder, at Ridderskapet och Adelen måge sielfwe få utpanta Räntor och utskylder, som hos deras frälsebönder kunna innestå, samt tilhålla dem at betala hwad de efter hållen laga husesyn för husröta och elliest ostridigt kunna wara skyldige; Doch at sådant förrättas igenom twänne owälduge Nämdemän, samt lämnas wederbörande Landboe fritt, om han förmenar igenom sådan utmätning sig wara förorättad, sådant lagligen at sökia återwinna, bäst han kan och gitter;) blifwa Adelens bönder och betiente dem något skyldige på Ränta (upbörd,) eller för husröta, så äger husbonden hos de samma bättre rätt och företräde fram för andra Creditorer, som icke hafwa någon priviligerad rättighet. Förordning (

text: ) och

text: Förordning (1861:59).

text: Så skal och Riksens Ridderskap och Adel, utom hwad i

text: 12 §

text: stadgat är om inrikes handelen, fritt efterlåtit wara, at få handla med wexlar, inrätta manufacturer och reda uti skiepp, jemwäl uti Städerne handla i gross och större partier, som komma utrikes från, men intet uti minut, (doch så, at de der emot undergå en skiälig, och efter hwars och ens idkande handel proportionerad reale afgift til Stadens contingent, som den 12 artickeln i dessa privilegier innehåller och förmår. Under denna afgiften skal likwäl ei förstås och dragas, hwad Adelen til kläder och deras enskylta husbehof nödigt hafwa at införskrifwa,

kind: term

text: allena

text: st det utrikes från kommande godz och waror, intages uti Städerenes Packhus och wanlige Lastage platsar samt der visiteras, och Kongl. Maj:tts tullrättighet samt wanliga omgiälder, efter Kongl. Maj:tts Förordningar, erläggas.) Ridderskapet och Adelen ega och den frihet, til deras bästa och nytta, at in- eller utrikes, åt inhemska eller främmande, afsättia, utskieppa och föryttra alt hwad dem godt synes af sine årlige inkomster, de af sine frälsegods, gårdar och rätta frälse bruk ega och afla, såsom Järn, Spannemål, Hästar, Creatur, Timmer, Bräder, Wercke, eller hwad namn det hafwa kan, allenast den wanliga tullen och umgiälderne derföre betalas, samt mätare och wägare penningar lika med Stapelstädernes Borgerskap, derest de handla; Men skulle Adelens afwel allenast utgå genom någom Stad til Siös, och i Staden ei föryttras eller nederläggas, eller stadsens wåg och mått brukas, äro de då ingen afgift underkastade, undantagandes i de Städer, som bro- och wägare penningar af järnet efter resolutionerne betalas böra. Alt Landtkiöp skal wara Ridderskapet och Adelen förbudit med salt, sill och andra waror i gemen, dock kan dem, som bruk idka och drifwa, den frihet, som 1700 åhrs uti nästledit åhr öfwersedde Förordning, på det sättet, som den uti Kongl. Maj:tts Borgerskapet wid denna Riksdagen, angående kiörslor och förslor ifrån Bruken och til Städerne gifne Resolution

text: 51 §

text: är förklarad, förmår och innehåller ei betagas, at kiöpslaga och handla med det de til deras enskylta bruks förnödenhet betarfwa, undantagne kiöpmans waror, såsom Kläde, Win och Spetseri etc. Ridderskapet och Adelen skall och wara efterlåtit, at til Stapelstäderne utföra sine egna tilwärckningar af Järn ifrån sina bruk och frälsegods, som hamn ega, med egne fahrkostar, eller ifrån hwilka Städer de dem kunna få frackta, dock icke löpa med andras frackter. Samma frihet ware dem ock förundt, at ifrån upstäderne afhemta sitt egit tilwärckade järn, så framt upstäderne sielfwa icke i rättan tid kunna med ducktiga, beqwäm- och tilräckeliga fahrtyg, genast wid anfordran, och utan tidens ringaste utdräckt dem betiena, hwartil de skola förplicktas, wid förlust för berörde Städer af sådant privilegio, samt laga answar för skadeståndet efter omständigheterna, så snart deröfwer klagas och sådant öfwerbewisat wader: Men när upstäderne med säkerhet och utan uppehåld förmå prompt och emot billig frackt afhielpa och til stapelstäderne förskieppa de ifrån bruken dit ankomne tilwärckningar, effecter och afwel, skola då upstädernes fahrtyg wara fram för fremmande närmast dertil at brukas: hvilket doch aldeles utan Bruks Patronernes twång i så måtto ske måste, at de icke blifwa bundne til wissa skieppare eller fahrtyg, eller at Städernes fahrkostar skola taga last efter nummer, som förr skal wara skiedt, emedan det et stort hinder i Seglationen förorsakat. Så skal Ridderskapet och Adelen jemwäl fritt stå, at sända sina båtar uti Lax- Strömmings- och andra fisken, Städernes enskylta fiskelägen undantagne, at fiska och byta sig fisk til mot egen afwel, til deras egna husbehof, likmätigt hwars och ens orts hamnordning; Men derunder skal icke wara tillåtit, at taga annars mans Spannemål, eller hwad gods det hälst wara kan, at utföra uti deras egit namn wid förlust af sielfwa waran, och plicht såsom understuckin handel. I lika måtto skal Ridderskapet och Adelen öfwer hela Riket fritt efterlåtas, at idka och drifwa sin wanliga Oxhandel, och stalla Oxar på sina gårdar, samt dem sedan til sin nytta afsättia och förhandla; Doch blifwer Ridderskapet och Adelen uti Skåne (allena) förbehållit deras utskeppning, aldeles som Hans Kongl. Maj:tts högstsal. Konung Carl den XI:tes höglofl. i åminnelse, deröfwer uthgifne Resolution och tryckte Förordning af den 13. Januarii 1694 innehåller och förmår:

text: Förordning (1869:43).

text: När något Frelsehemman öde blifwit, och husbonden til hemmanets uprättning måste efterlåta, af sin åhrliga upbörd, några åhrs frihet; Så wele Wi ock i lika måtto tilstädia så många åhrs friheter på Wår och Cronones upbörd, som Frelsemannen å sin sida derpå eftergifwit efter Tingsrättens ompröfwande. Men skulle några Adelens gods och hemman ei kunna bestå utan förmedling, eller bära den räntan, som de af ålder haft, och Frelsemannen derföre föranlåtes detsamma at förmedla; Så åligger det Landshöfdingen i orten, på frelsemannens anmodan, at låta det efter methoden, refwa och skattläggia, samt deröfwer sit betänckiande tillika med berörde skattläggningar til Cammar-Collegium at insända, så snart giörligit är, hwarefter Cammar-Collegium inom sex månader dess utslag meddela måste; Skulle dermed längre komma at dröijas, niute utan efterräkning för den förflutne tiden wederbörande sin wid refningen skiälig befundna förmedling til godo, til dess Wårt Cammar-Collegium träffar et slut, så at Oss och Frelsemannen sker rätt å både sidor.

text: Såsom uti Sweriges Lag förmäles, at Adelen eger giöra och hålla Wapnatienst för det gods de ega: Så skal fördenskul sådane wapnatienst utredas efter de privilegier och den ordning, som Sal. Konung Gustaf Adolph höglofl. i åminnelse åhr 1626 dermed giordt hafwer, neml. at den Adelsman, som hafwer til 580 marker Rusttiensts ränta, af sitt gods, skal hålla en sådan mondering, som samma Rusttiensts ordning förmår och innehåller. Men eger någon större Rusttiensts-Ränta, och öfwer 580 marker, tå hålle therföre en serskilt mondering. Och emedan mycket få äro, som en hel häst ega; Så hafwe Wi jemväl efterlåtit dem, som mindre Rusttiensts Ränta hafwa, at sammansättias til 500 marker: Wapnetiensten utredes af Ridderskapet och Adelen i Skåne, Halland, Blekingen och Bohus Län, efter Hans Maj:tts högstsal. Konung Carl den XI:es Glorwyrdigst i åminnelse författade Rusttiensts ordning åhr 1687, de som sammanfogade blifwa uti Rusttiensten, skillias intet åt, utan wid ny sammansättning. Williandes Wi också i förmågo af Sweriges Lag, här med hafwa försäkrat Ridderskapet och Adelen, at den Adels-Fanan, som af dem således är uprättad, aldrig skal blifwa förd och brukad utom Sweriges (

text: och Finlands

text: ) gamla Gränts och Landamäre, och at (Wi til Officerare wid samma Regemente inga andra förorda willja än dem, som äro Swenske besutne Adelsmän, ei heller påbörda Ridderskapet och Adelen, at gifwa penningar til monderingen, utan lemna dem frihet, den samma sig sielfwa at förskaffa, efter det förseglade profwet, som uti Länet förwaras;) Så skola och Rusttienstslängderne ei oftare hädanefter än til hwar sammansättning, på wederbörliga orter ingifwas.

text: Medan ock Sweriges Lag förmår, at Enkor och Faderlösa Barn, måge för all Cronones Wapnatienst fria wara, så länge Enka ogift, Sönerne omyndige och Döttrarne ogifta äro; Så skola de alle, så länge som de i samma tilstånd äro, frihet niuta på deras Morgongåfwo och alle arfwegods. Samma Lag ware med dem, som hafwa fånug Fader; Men för deras aflingejord ega de wapnetienst uppehålla. Dock rusta Adelen i Skåne, Halland, Blekingen och Bohus Län efter Rusttienstordningen.

text: Hwar och någon Adels Ryttare blefwe uti krigstider af Riksens Fiender fången, då wele Wi låta honom utlösa igen, lika som med Cronones öfrige krigsfolck sker, som råka i fiendens fångenskap.

text: Wi lofwe ock härmed för Oss och Wåra efterkommande, lika som Wåre förfäder det giordt, at Wi icke wele kiöpa eller tilpanta Oss, mycket mindre afhända någrom något fritt och frelst gods, derigenom Ridderskapet och Adelsståndet förswagat blifwer. Och som Wi äre aldeles benägne, at handhafwa, skydda och bibehålla Ridderskapet och Adelen wid deras fasta egendom, såsom Ståndets wåltrefnad och styrcka; Ty hafwe Vi uti nådigt öfwerwägande tagit, huruledes de ifrån Cronan igenom kiöp afhände gods, förmedelst 1655 åhrs Reductions Stadga, förutan de som på förbudne orter warit belägne, för Adelens fasta arf och frelse äro förklarade, men sedermera igenom andra widrige uttydningar i gemen, lösen understälte, hwarmedelst de ringa wård och skiötsel niutit. Nu som Wi icke allenast finne denna inlösningen, hwilken uti de senare åhren Cronan warit förbehållen, strida emot sielfwa det uprättade kiöpets egenskap, natur och innehåld, samt rätta meningen af det första deröfwer författade Riksdags Beslut; Ty wele Wi i nådigt betracktande af sådana skiäl, och at kiöpe skillingen, som influtit för samma försålde gods, är anwänd til krigens lyckeliga utförande, hwarigenom åtskilliga stora och ansenliga Provincier Cronan tå underlagde blifwit, såsom ock derjemte til at wisa, huru benägne Wi äre detta Ståndet at uprätta, härmed förordne och stadge, at alla kiöpegods, hwilka Adelen kiöpt af Cronan, och nu för tiden besitter, eller för bortmist kiöpegods Ränta, kommer til wederlag at niuta, skola som Adelens Odal frelse anses, i Cronones räkenskaper således upföras, och aldrig widare stå udner Cronones lösn; Dock Crono förpantningarne här under ej begrepne.

text: Om ock hända kunde, at några frelsegods blifwa hädanefter under Oss och Cronan indragne för efterräkningar, af under händer hafde medel, penninge-gravationer, embetes förseelser eller hwarjehanda slikt, då skola sådana gods stå under lösen, och antingen af Släckt och Bördesmän, eller om de intet til äro, eller willia och gitta, då af andra frälsemän för den summan, som Cronan godset antagit före, eller den mästbiudande, så framt Cronans fordring större är, än godsts rätta wärde, få infrias, så at hädanefter intet frelse, för hwad orsak det hälst under Cronan komma kan, må hos Cronan förblifwa, utan gå tillbakars i frelsemanna hand, på sätt som här förmäles. Elliest, som hwar och en Adelsman fritt står, at giöra sig sit gods och egendom så nyttig som han kan; Så skola Wåra Embetsmän och Fogdar intet wara Adelen hinderlige, ei heller befatta sig med frelsegodsen widare, än att upbära, hwad til Oss och Cronan deraf utgiöras bör.

text: När också händer, at någon af Ridderskapet och Adelen sit Jordegods lagligen förbrutit och förwärckat hafwer under Oss och Cronan, i sådana mål, som lag säijer, tå skal icke hans hustrus, barns eller folcks rätt och del af jord och lösöron derutinnan inmängas och tillika borttagas, utan rätta ägande skola sådant obehindrat behålla; Men hwad på förberörde sätt Oss af det förbrutna jordagodset tilfaller, det skal efterlåtas någon af dem i släckten; Doch Oss förbehållit, hvilken Oss synes det af ynnest och nåde at unna och efterlåta, som sådant med trogen tienst hos Oss förtiena kan, ware sig en eller flere; Skolandes slika benådningar icke anses för donationer och förläningar, utan såsom frelse, behålla den natur de för förbrytelsen haft.

text: Får anses ha upphört att gälla till följd av Kungörelse 1810-04-06.

text: Om och något Cronohemman eller annan lägenhet ligger en frelseman tilhanda, och han emot jemgod ränta in natura sig det samma wil tilbyta; Då wele Wi sådant hafwa efterlåtit på sätt och wis, som Förordningarne om slika byten förmå och innehålla. Doch böra inga byten, som hädanefter begiäras, emellan Riksdagarne fastställas, eller någon immission deruti gifwas, utan lemnas, til dess Ständerne sielfwa komma tilsamman, och pröfwa, om wid et sådant projecterat byte Cronan kan wara skadelös eller ei, i hwilket senare fall de då ei tillåtas må.

text: Har upphört att gälla genom

text: Lag (1915:577).

text: Det må ock wara Ridderskapet och Adelen fritt, at hafwa och hålla i sit förswar och tienst allehanda Embetsmän och Handtwärckare som til hushålds behof, tarf och förbettring kunna tienlige wara, börandes de icke heller flera antaga och under sit namn förswara, än de sielfwe behöfwa. Doch utan at låta dem i Städerne, Embetsmän och Handtvärckare til praejudice, något för andra arbeta.

text: Får anses ha upphört att gälla till följd av Lag (

text: 1864:11 s. 1

text: ) och sedvanerätt.

text: Wil någon Swensk Adelsman sättia sitt bo Utrikes under något Herrskap, som står med detta Riket wid dess afflyttande i frid och wänskap, så wele Wi wäl, enär derom hos Oss en underdånig ansökning giöres, och så wida det ei länder Riket til otienst, sådant med Råds Råde tillåta, samt befrija dess efterkommande, hwilke utrikes födas, eller äro honom uti deras omyndiga åhr härifrån fölgacktige, ifrån den Eds plickt, hwarmed de Oss och Riket warit förbundne; Soch mista alle desse sitt Säte och Stämma på Riddarhuset, (och betala hwar tijonde penning af all lös egendom, som de såmedelst utur Riket draga;) Men med dem som til sina mogna åhr komne äro, och utur Riket flyttia, samt understå sig med råd och dåd biträda Riksens fiender emot Sweriges Rike, förhålles efter lagen.


rpubl:andrar: ändr. 22 kap 6, 7 §§

rpubl:andrar: upph. 1 kap, 19 kap 4 §

rpubl:andrar: ändr. 16 kap

rpubl:andrar: upph. 5 kap, 9 kap 1-4, 6-8 §§

rpubl:andrar: ändr. 26 kap 4 §

rpubl:andrar: upph. 24 kap

rpubl:andrar: upph. 10 kap 6 §; ändr. 27 kap

rpubl:andrar: upph. 29 kap

rpubl:andrar: upph. 26 kap 4 §

rpubl:andrar: upph. 22 kap 4 §

rpubl:andrar: ändr. 11 kap 2 §

dcterms:identifier: SFS 1736:0123 1 i lydelse enligt SFS 1981:426

dcterms:title: Byggningabalk (1736:0123 1)

rdfs:label: Justitiedepartementet L1

text: 1 kap. har upphävts genom förordning (1926:327).

text: 2 kap.

text: Huru å tomt byggas

text: Tomt skall byggas till mangård och ladugård. I mangården skola vara stuga med förstuga och kammare, så ock gäststuga, där gården så stor är, källare, visthus och sädesbod, redskapshus, och hemligt hus, port och lider. Tarvar bonde flera hus; bygge sig till lägenhet det bästa han gitter. Ladugården bygges särskilt ifrån mangården, och där skola vara stall, fähus, fårhus, och svinhus, med nödiga forderrum, så ock loge och lador, efter som gården är stor till. (Badstuva eller mälthus skall ock byggas,) så ock ria, där skog är, och de avsides sättas. Ej må någon närmare till grannens tomt bygga, än att han till stödje eller stolparum en och en halv aln å sin tomt lämnar.

text: Bygger någon annan till men; rive det upp, då han varder därom tillsagd. Gör han det ej; böte tre daler, och gälde skadan åter, då däröver klagas å tinget.

text: Nu haver bonde byggt hus, efter ty, som sagt är; då äger han dem vid makt hålla. Brister något i hävd eller byggnad; bättre och böte, som i

text: 27 kap.

text: skils.

text: Rives eller brinner en gård i by, där bönder varannan för när byggt hava; då skola byamän för den gård utse annan tom, jämngod och lika stor av oskifto, om lägenhet där till är, och ligge den förra till byamark igen.

text: 3 kap.

text: Om ödesby

text: Är by öde, där flera hemman äro, och vill en sitt upptaga, och de andre vilja ej bygga eller täppa med honom; nämne då häradshövding några av nämnden, som dit fara, och lägga hoonm till så mycket av ägorna, som emot dess hemman svarar, och bäst hägnas och hävdas kan.

text: Nu haver han sin del uppbrukat och avröjt i åker och äng och vilja de andre sedan nyttja var sin ägodel; bruke då upp och rödje, som han gjort. Och när de alla uppbrukat och bättrat sina delar som han; njute då genom skifte var sin lott i åker, äng och alla ägor, som förr är sagt. Tager någon annorledes del i by; böte, som i

text: 10 kap.

text: arskils.

text: 4 kap.

text: Huru vägar (och diken) i by läggas skola, och vad tiillökning den njuta skall, som sin åker därvid får

text: Farväg till och ifrån by, så ock till åker och äng, kyrka och kvarn bör läggas av oskifto, (sex alnar bred,) och dess utom (

text: två alnar

text: ) å varadera sidan till dike, om så tarvas. (Allmän landsväg skall vara tio alnar bred emellan diken; där landsväg redan tolv alnar bred är, varde den så vid makt hållen.)

text: (Avloppsdike bör läggas av oskift mark, fyra och en halv aln brett, två alnar djupt och en halv aln på botten, eller mera, allt som nödigt är och lägenhet därtill finnes; och den sin åker därvid får, njute en aln till ren utom byamål.) Samma lag vare, där väg eller gärdesgård åker möter. Går väg (

text: eller dike

text: ) vid ängsvall; där gives ingen tillökning. (Tarvar dike läggas emellan grannars åkrar; då gånge halvt dike å varderas åker. Vid ändan för åker, dike var av sitt.)

text: 5 kap. har upphävts genom förordning (1933:269).

text: 6 kap.

text: Huru åker och äng skola hävdas och ökas, gärdesgårdar stängas, och diken grävas

text: 7 kap. upphävd genom förordning (1860:56 s.3).

text: 8 kap.

text: Om åverkan i åker och äng

text: Skär eller slår någon in på sin grannes åker eller ängsteg; gälde åter säd mot säd, och hö mot hö; böte ock för åverkan å varje teg en daler.

text: Sår någon å annans åkerskifte; tage han grödan, som skiftet äger. Bärgar han som sådde; böte en daler, och give ut det han infört haver.

text: Intager någon sin grannes ägodel och skifte; böte tre daler och bryte själv upp.

text: Bryter han ej upp, då han därom varnad bliver; ligge det i tveböte. Intager han annans del med själva råmärket; böte sex daler, och bryte sammanledes själv upp, eller böte dubbelt. Haver han råmärket vridit, ändrat, borttagit eller höljt; plikte som sagt är i

text: jordabalkens

text: 13 kap.

text: Kastar någon i annans åker, landhavra, snarbindel, skärvfrö, eller annat vad det helst är, att ogräs därav växa må; vare ägelös, rätte upp all skada, och böte femtio daler för var åker, som han så fördärva velat: orkar han ej skadan fylla; tjäne den av med arbete.

text: Landbo må ej låta annan nyttja och bruka någon av gårdens ägor, vid bot tio daler, utan jordägaren giver där lov till.

text: 9 kap.

text: Huru skada skall gäldas, som fä gör i annans ägor, så ock huru fä intagas må

text: upphävd genom förordning (1933:269).

text: 2 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 3 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 4 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: Bryter någon gärdesgård eller led neder, och sker skada därigenom av fä; böte som i

text: 5 kap.

text: sagt är, och gälde skadan åter. Far någon genom led eller grind, och den icke stänger efter sig; böte en daler, ändå att ingen skada sker.

text: 6 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 7 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 8 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 9 §

text: upphävd genom

text: förordning (1933:269).

text: 10 kap.

text: Huru bys oskifte ägor i skog och mark må nyttjas eller intagas; så ock om åverkan å oskift, eller annans mans skog och mark

text: I oskift skog och mark må alla jordägare i by taga torv, näver, ved, timmer, gärdsel, löv och annat, som till hus och gård tarvas, men ej föra det av bole, eller åt annan sälja eller upplåta. Var som här emot gör; böte för timmer eller sågstock sexton öre, för vart lass av det andra sexton öre, och för mans börda fyra öre: betale ock dessutom till de andra jordägare så mycket, som på deras del av värdet löper. Äger man jord i tvenne byar; nyttje ej den ena byns oskifta skog eller mark till annan by, vid samma bot. Säljer någon av bys oskifta ägor och mark, sedan skifte lagligen begärt är; böte, som sägs i

text: 5 §

text: Torv må ej skäras å oskift mark, som till äng tjänar, vid bot, som i

text: 1 §

text: sagt är. Ej må ock träd fällas, eller topphuggas till löv och näver, utan flås och kvistas.

text: Masteträ må ingen hugga på kronoägor, utan Konungens befallningshavandes lov. Gör det någon; betale dess värde, och böte femtio daler. Finnes masteträ på skattejord; det må ej huggas eller säljas, förrän det kronan hembudet är, vid samma bot.

text: Vill jordägare i by intaga något det oskift är; säge då alla byamän till. Vilja de ej stänga och hävda med honom; söke då rätten om laga skifte, och njute var sin del i allt, som skiftas kan. Var som annorlunda intager och nyttjar; vare förverkat sitt arbete och det årets gröda till de andra jordägare, och böte fem daler för det han så intagit och hävdat haver. Samma lag vare, där skog och mark ligger odelad flera byar emellan.

text: Tager någon torv, näver, löv, bast, eller hugger ved, gärdsel, stör, timmer, eller vad det helst är, å den bys ägor, där i han själv ingen del haver, eller å annans avdelta och enskilda skog i den by han del äger; betale värdet för det han tagit, och böte dubbelt emot det som i

text: 1 §

text: sagt är. Have ock domaren makt, där sådan åverkan oftare sker, utom dessa böter, vite förelägga. Gör någon sådan åverkan i Konungens parker och djurgårdar; böte för vart masteträ hundrade daler, för annat stort trä tio daler, och betale dessutom värdet; och vare bot för det andra, som här ovan nämnt är, fyradubbel, Konungens ensak.

text: 6 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1946:804).

text: Landbo, eller den annans jord brukar, have ej våld att sälja timmer, ved, gärdsel eller annat sådant av gårdens ägor, utan han haver där jordägarens lov till. Gör han det, eller tillåter han annan det göra; böten både, som i

text: 5 §

text: sagt är.

text: Skattebonde må nyttja sin enskilda skog till hustarv och salu; dock det så sparsamt, att skogen ej utödes, och hemmanet fördärvas. Vare ock skyldig, att först taga vindfälle, torra trän, kvistar och stubbar till vedbrand, innan friske trän där till fällas. Finnes skattebonde sin frihet missbruka; böte tio daler. Den räntan av hemmanet äger, have där inseende å.

text: I de skogar, som till bergsbruk höra, må ingen till kolning eller andra ämnen, fälla någon trä, som till storbyggnad vid bergverken nyttigt är, vid femtio dalers bot för vart trä.

text: Ej må ock invånare i städerna, utan lov och minne, hugga på andras skogar, som ligga där omkring inom en och en halv mil, vid tio dalers bot för vart lass, och värdet åter.

text: 11 kap.

text: Om mulbete, hjordavård, och vallgång

text: Ostängdmark och hjordavall må alla, som där i del hava, till mulbete nyttja, och låta där få sitt vart om annat gå. Men ej må någon driva eller valla sitt fä å annans enskilda skog eller mark, vid bot, som i

text: 9 kap.

text: och

text: 7 §

text: sägs.

text: Hava de, som bo samman i en by eller flera, förent sig om boskapens vård och hjordahåll, och förummar någon det att uppehålla; gälde den skada, som fä av hans vållande eller försummelse gör, eller får.

text: Lag (1981:426).

text: Tappar vallhjon bort fä, eller gör vilddjur skada, där vallhjonet prövas det hindra kunnat; umgälle det med sin lön, eller arbete.

text: Då tjäle är ur jord, skola svin ringade vara. Träffas oringade svin den tid utom ägarens hägnad eller å allmän väg, tage den, som vill och gitter, dem upp, och löse ägaren dem igen av honom med fem daler för vartdera. Vill ägaren ej lösa, stämme då den, som upptog, till rätten, och betale ägaren dubbelt för vart svin.

text: 12 kap.

text: Huru svin må i ollonskog släppas

text: Äga flere ollonskog samman; då skola de i rättan tid sig förena, huru många svin där kunna födas, och släppe sedan var in efter ty, som han del i skog äger. Släpper någon flera in; haven de andre våld att taga dem upp, och han böte en mark för vart svin, och skadan åter. Äger han ej själv så många svin, som han på sin del föda kan; stånde honom fritt andras svin för lega intaga. Gör han det ej; då må de andre hans del saklöst nyttja.

text: Var som tager annans svin för lega, skaffe dem åter, eller gälde det de värde voro, då de togos emot. Gitter han visa, att de av sot dött, eller förkommit av annan händelse, och finnes han ej hava varit där vållande till; vare saklös. Samma lag vare, där boskap för lega till bete eller foder tages.

text: Löpa svin ur en skog i annan, som ej ligga samman; säge då skogsägaren första och andra gången honom till, som svinen äger, att taga dem bort, och hålla dem där ifrån. Finnas de där sedan; då må skogsägaren dem upptaga, och låte goda män pröva, vad för dem betalas skall, där dem bägge ej därom åsämjer.

text: Släpper någon med vilja svin å annans ollonskog, som inhägnad är; have dem till skogsägaren förverkat. Komma svin, eller annat fä, som ollon äter, annorledes där in; gånge därom som i

text: 9 kap.

text: urskilt är. Varda svin dräpne, eller slagne; då bötes, och gäldes de åter, som om annat fä i

text: 22 kap.

text: stadgas.

text: 13 kap.

text: Huru bötas skall, när bärande trä olovligen hugges, och huru andre igen planteras skola

text: Ingen have makt å kronans ägor och allmänningar, eller å skattejord, att hugga och fälla bärande trä, som äro ek, bok, apel och oxel, eller å varjehanda annat sätt dem fördärva. Var som det gör; böte för ek och bok nio daler, och för apel och oxel tre daler, allt till treskiftes, och gälde träs värde till Konungen. Sker det å frälsejord, eller å skattefrälse; njute frälseman samma rätt, som Konungen. Hugger eller skadar frälseman bärande trä i oskifta bya ägor, eller å allmänning; vare lag samma, och trä vare förfallet till kronan, eller frälseman, där någon i samma by med honom del äger, vardera efter lott sin.

text: Nu sker det i Konungens park, eller djurgård; ligge det i tveböte, Konungens ensak.

text: Hugger någon neder, eller fördärvar med vilja annans träd, som man till prydnad vid hus, vägar eller annorstädes haver planterat; plikte som i missgärningsbalken sägs.

text: Finnes å allmänning, eller å skatte eller kronojord, gammal och förtorkad ek eller bok, eller stå de åker eller äng till men och skada; söke den, som det trä fälla vill, eller skada därav lider, KB:s lov, och låte han, genom jägeri betjänte och tvenne av nämnden, det trä syna, och förordne sedan vad skäligt och nyttigt prövas; dock må ej något sådant trä fällas, förrän det med kronans hammar utmärkt är. Vittna synemän här om annorlunda än sant är; böte vardera tio daler. Apel och oxel må i ty fall saklöst fällas.

text: Alle de där bärande trän å skatte eller kronomord hugga, skola planteras för vart trä tu av samma slag, men fyra, där hygget å Konungens park skett: vårde ock dem sedan, till dess de undan boskaps bet vuxne äro, eller böte för vart trä, som ej planteras och vårdas, fjärdung av bot för olovligt hygge. Fäller, eller tager man upp lönn, lind, alm, ask, eller annat sådant trä, som större nytta med sig haver, än andre ofruktbare trän; plantere andra i stället, och vårde som sagt är. Gör han det ej; böte en daler för vart trä.

text: När trä fälles, antingen till timmer, ved, gärdsel eller vad det helst är; skola topp och kvistar borttagas, att mulbetet där av ej skadas må, vid sex markers bot, och skola, vid lika bot, torre trän, vindfällen, ris och stubbar, efter hand utröjas.

text: 14 kap.

text: Om svedjande

text: I åkergärde, äng och beteshage, må var och en fälla och svedja små oduglig skog; dock att bärande trä, masteträ, skepps eller timmer virke ej därmed skadas, eller det missbruk sker, att skog och mark till äng och åkergärdet stänges, och skogen, under sken av röjning, bortsvedjes. Bryter någon häremot; böte för bärande trä, masteträ och timmerstock, som i 10 och

text: 13 kap

text: , sagt är.

text: Utom hägnad må ingen svedja, där han åker och äng ej röja vill, och lägenhet ej där till finnes inom värn och hägnad, eller det för mulbetet nödigt är. Vill någon å skatte eller kronojord för den orsak svedja; give det häradshövdingen tillkänna, och förordne han tvenne av nämnden, som med någon jägeri eller kronobetjänt den lägenhet skåda; sedan de hörda äro, pröve tingsrätten, om det tillstädjas kan, eller ej; låte ock Konungens befallningshavande det veta, som där till lov givet, om han det nyttigt finner. Svedjar någon utan lov, eller mera, än han haver lov till; plikte tio daler, och miste arbetet sitt och grödan. Är han åbo och själv ej jordägare; rätte ock upp all skada. I oskift skog må ingen, vid samma bot, svedja, utan alle jordägare därom ense äro, och lov därtill give, som här stadgat är. Lägge ock ut till mulbete, det han därtill svedjat, sedan han det tre år nyttjat, eller böte, som i

text: 10 kap.

text: sagt är.

text: Ej må synemän annan mark till svedjeland utsyna, vid tio dalers bot, eller rätten det bevilja, än nu sagt är. Ej må de ock för arvode sitt eller lovsedel betalning taga: var som det gör; miste ett års lön.

text: Å frälsejord må ägaren själv svedja, eller det annan tillåta, å sin enskilda skog, inom, eller utom hägnad. Svedjer landbo å frälsejord, utan ägarens lov och minne; böte som i

text: 2 §

text: sagt är.

text: Där bruk och bergverk nu äro, eller upprättade varda, må ingen svedja inom den ort Konungen bjuder, ej eller å allmänning, vid hundrade dalers bot. Sker det å Konungens enskilda parker; ligge i tveböte, Konungens ensak, och skadan åter.

text: 15 kap.

text: Om skogseld

text: 16 kap.

text: Huru allmänningar nyttjas må

text: Lands allmänning må de nyttja, som inom länet bygga och bo, och härads eller sockne allmänning de, som i häradet eller socknen äro. Där må de, som ej hava sådant på egna ägor, njuta mulbete, timmer, ved, gärdsel, löv, näver, torv, bast och annat, som där finnes, till egen nödtorft, men ej något därav till annan upplåta eller sälja. Vill man där hugga timmer, ved, gärdsel och stör; give det först vid tinget tillkänna, och pröve där rätten huru mycket han tarvar, sedan söke han lov där till av Konungens befallningshavande, som i

text: 14 kap.

text: sagt är. Nyttjar någon allmänning annorledes; böte som i

text: 10 kap. 1 §

text: stadgat är.

text: Äger man gård i annat län, härad eller socken; före ej något ifrån allmänning till den gård, som där utom ligger, eller böte för åverkan, som sagt är.

text: Varder någon del av allmänning i frid lyst, att skogen tillväxa må, eller för annan orsak; böte den, som där hugger, för åverkan, och betale därtill vitet, som förelagt är, och skadan åter.

text: Ej må någon tillåtas att göra intagor å allmänning. Tager någon där av in, rive det genast upp, och böte, som i

text: 10 kap.

text: sagt är.

text: Övriga paragrafer har upphävts vad gäller häradsallmänningar genom lag (1932:107).

text: 17 kap. har upphävts genom förordning (1896:42).

text: 18 kap. har upphävts genom förordning (1896:42).

text: 19 kap.

text: Om avgärda bys rätt

text: Bolby är gammal by, och avgärda by den, som å bolbys mark byggd är, och haver sina ägor, inom hank och stör, av bolbyn.

text: Avgärda by njuter med bolby, till sin nödtorft, å dess utmark, timmer, gärdsel och vedbrand, näverflät, torvskyrd, sand och lertäkt, mulbete och hjordavall för sina kreatur, så många, som vid dess loge och lada födas, så ock kärreslåtter, som ej instängde äro, så länge bolby ej själv vill eller kan dem hävda. Han äger ock fiske och notvarp vid den strand, som ligger i hans rätta intagor och hägnader; dock må bolby ej hindras, att fiska där utanföre i sjön. Ej må avgärda by av dessa rättigheter något till annan upplåta, eller av bolbys skog och mark mer intaga, än det han inom gård och vård, eller vissa råmärken, av ålder haft; ej heller av bolbys skog och mark, eller egna hägnader avsalu göra. Sker annorledes; böte för åverkan, som i

text: 10 kap.

text: sagt är.

text: Vill bolby intaga något av sin skog och mark; då skall den ej avgärda by stänga från utmark, mulbete, och vattengång, vid bot, som i

text: 25 kap. 9 §

text: sägs; och göre ej större intagor, än att avgärda by haver sin nödtorft, som förr är sagt.

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1926:327).

text: 20 kap. har upphävts genom förordning (1880:57 s. 1).

text: 21 kap.

text: Om bi

text: Flyga bi bort i annans skog, och följer ägaren dem till stock och hål, märker samma träd, och giver det byamän tillkänna; have ingen våld honom dem förtaga. Haver bisvärm satt sig i bärande och fridlyst träd; då skall den stockas, och ej träd huggas, eller spillas, vid bot, som i

text: 13 kap.

text: är sagt. Är den i annat träd; hugge neder, och tage bi sin saklöst.

text: Hittar man bi å egen bolstad, eller den han äger lott i; vare hans, som hitte. Är det landbo; njute han tridjung, och jordägaren två lotter. Hittar man dem inom annans hägnad; njute ingen lott därav: hittar man dem utom hägnad, i annans skog och mark; äge tridjung, och jordägaren två lotter. Säga tvenne sig samma bi hittat; njute han denna hittelön, som först lyste. Om den, som å annans ägor hittar, och ej lyser, utan borttager, och om den, som med mat och bete till sig lockar annan mans bi, urskils i missgärningsbalken.

text: 22 kap.

text: Om den, som sårar eller dödar annans fä eller hund, och om någon köper eller säljer sjukt fä; så ock om fä eller hund skadar annans fä

text: Slår man annans fä värre, än man ville, då man det ur sina ägor och hägnader driver eller intager, och dör det därav; give honom jämngott igen, eller dess fulla värde. Dör det ej, utan varder sargat; tage det hem till sig och läke. Varder det lagt och lytt; behålle det själv, och give ägaren olytt igen, eller dess värde.

text: Sargar man med vilja annans fä annan tid, eller då man det intaga vill; läke det såra, och böte fjärdung av dess värde. Är det häst, oxe eller ko; sätte ock genast så gott fä i stället till hans bruk och nytta. Bliver det fä friskt, som förr; tage var sitt åter. Dör det, eller varder lamt eller lytt; gälde åter jämngott, och böte, som sagt är.

text: Dräper man med våda annans fä, som ätas kan; betale värdet, och behålle det fä själv. För annat fä, som ej matnytt är, gälde fjärdung av ty det värt är.

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1975:410).

text: Äger någon fä, som smittosam sjuka haver; hålle det särskilt, att annans fä därav ej smittas må. Gör han det ej; böte tre daler, och skadan åter. Ur by, där boskaps sot är, må ingen sälja eller köpa fä. Sker det; gälde skadan som därav händer, och böte vardera tio daler, eller värje sig med laga skäl eller ed, att han ej visste där sot vara: dräpe ock den fä, som köpt, och hem till sig fört, då grannar där om påminna; eller böte dubbelt och haven de makt det fä döda. Oxe, häst, hund, eller vad fä det helst är, som av farsot dör, eller måste dräpas, som sagt är, skall genast med hud och allo grävas två alnar djupt ned i jord, avsides ifrån by, vägar och sjöar, och vare legohjon skyldigt det att göra: grannar hjälpe ock därtill, om så tarvas. Drager sig legohjon undan; miste halvt års lön: dör fä av annan sjuka, eller eljest dödas; då må hud avdragas och göre det legohjon vid bot, som sagt är. Var som förevitar någon sådant, eller att han fä hulpit, åderlåtit, botat eller snöpt; böte tjugu daler, eller plikte med kroppen.

text: Dräper man annans hund med vilja; böte tre daler. Är det vallhund, jakthund, eller bunden gårdshund; böte dubbel och värdet åter. Okynnes hund, som biter folk eller få, bör ej lös vara.

text: Dräper fä annans fä, som ej ätas kan; betale ägaren hälften av dess värde, som dräpt blev. Kan det ätas; gälde fjärdung, och det döda tage han, som det förr ägde. Nu varder fä sargat av fä; betale halva läkeslön och halva skadan. Är fä vant att skada göra, och vet det ägaren, eller är han där om varnad; gälde dubbelt mer än sagt är. Samma lag vare om hund, som fä biter, eller sargar. Gör hund skada tredje gången; betale dess ägare som sagt är, och döde hunden.

text: Hund, eller annat djur, som vilt varder, skall ägaren strax instänga, eller döda, då han det veta får. Gör han det ej; böte tio daler. Sker skada; gälde ock den åter. Hissar man hund å annans fä, och får det skada; gälde fullt åter, och böte fjärdung av dess värde. Får hunden skada, vare det ogillt. Haver man vilda djur, björn, varg, lokatt, räv, eller annat odjur, och ej häktar eller stänger dem så inne, att de annans fä ej kunna skada; böte tio daler, och skadan åter. Sker det annan gång; böte dubbelt, och fylle skadan. Sargar eller dräper okynnes fä, hund eller annat odjur, någon människa; därom skils i missgörningsbalken.

text: 23 kap. har upphävts genom förordning (1864:68 s. 1).

text: 24 kap. har upphävts genom förordning (1944:521).

text: 25 kap.

text: har upphävts genom förordning (1971:?).

text: 26 kap.

text: Huru allmänna hus skola byggas

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1885:28 s. 4).

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: lag (1984:1110).

text: I staden byggen och förbättren de hus och gård för präst, som där hus eller grund äga, eller där borgerlig näring idka, och ej särskilt därföre befriade äro. Sedan de hus lagligen byggda äro; vårde dem präst, att de ej fördärvas, och av vårdslöshet förfalla.

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1970:392).

text: Där tiondebod nödig är; bygge den alle de i socknen, eller staden, som kronotionde utgöra.

text: Varda härads eller socknemän bådade till denna allmänna byggnad, och bliver någon borta; böte för drängedagsverke en daler, och för ökedagsverke dubbelt. Kommer byggnad genom någon tredska att stanna; böte tre daler, och fylle ändå dagsverket. Desse böter skola till samma byggnad gå.

text: 27 kap.

text: Huru husesyn skall hållas

text: Vart tredje år, eller oftare där så tarvas, skall kronofogde eller länsman, med tvenne av nämnden, å tid, som i

text: 14 kap. 2 § jordabalken

text: sagt är, skåda, huru bonde, å kronojord, byggt och hävdat haver, och å skattejord, när vanhävd och missbyggnad där å märkes: och tillsäge då bonde att bygga och bättra det, som felar. Märkes där stor vanhävd vara; syne de då hus till syllar, väggar, tak, golv, skorstenar, eldstäder och ugnar, fönster, lås, spjäll och dörrar, så ock åker, äng, diken, gärdesgårdar och skog; och teckne noga upp, vad hus han byggt haver, så ock all den brist, som vid gården finnes; och sätte i penningar ut, vad det kostar att bättra eller bygga, som han för sin tid försummat.

text: Den husesyn skall sedan å tinget visas, och av rätten prövas. Kan det, som tvistigt är, där ej slitas, eller begärer någon ny syn; då skall häradshövding med halv nämnd syn hålla, och strax vid synen döma. Finnes skada å hus, som färdigt var, då bonde trädde där till; böte för röta å stock två öre, för annan och tredje fyra öre; för flera, och för röta å kroppås och syll, som ej bättras kan, böte sex mark, och för ogillt och förfallet hus, två daler. är röste bart å hus, böte sex öre. Går vatten genom tak, vägg eller golv, eller är röta å röste böte tre mark. För dörr, som oduglig är, en mark, och för skorsten två daler.

text: För tre års byggnad räknas å hel gård desse hus: stuva tolv eller fjorton alnar lång, och tio alnar bred, inom knutar, med spisel och ugn, spjäll i skorstenen, gott tak, fönster, lås, och allt innanrede, som väggfast är: tvenne bodar av samma storlek tillhopa, eller en hälften mindre med loft, alle med innanrede: loge och tu golv, tolv eller fjorton alnar långt vartdera: fähus sexton alnar långt med fullt innanrede: så ock stall, eller andre hus så store, eller mindre med flera knutar byggde. Andre gille hus av fyra knutar, i mangård eller ladugård, räknas för ett års byggnad. Å mindre hemman må smärre hus vara efter nödtorften, och gälle de för lika års byggnad, som sagt är. Vare ock åbo skyldig, att täcka tjugu alnar nytt tak varje år, där så behöves, och hålla de hus, som byggde äro, vid makt. Ingen vare pliktig att bygga mera, än gården tarvar, efter landets bruk och lägenhet.

text: Är åker ej upptagen av nyo, där lägenhet därtill finnes, eller haver bonde lagt i linda det, som brukas kan, eller är äng skoglupen, eller av svin uppgräven; böte åtta öre för vart spannland. Är dike eller gärdesgård ogill; böte för varje tre famnar ett öre.

text: Vad som brister i byggnad och hävd, skall bonde, utom böterna, bättra innan han av bole far; eller gälda efter ty, som synemän, eller rätten, det mätit hava. Begärer han dag därtill; sätte pant eller borgen därföre.

text: Nu är skog över nödtorften och olagligen brukad och utdöd, eller har bonde fällt bärande trä, masteträ, och skeppsvirke; gälde skadan åter, och böte, som i 10 och

text: 13 kap.

text: stadgat är.

text: När hemman uppsagt är, skall husesyn hållas förr än bonde avflyttar, och lämnas honom, som tillträder, en avskrift därav, till bevis, huru han det hemman emottager.

text: Frälseman må med sin frälsebonde husesyn hålla, genom tvenne oväldiga män av nämnden, så ofta han det nödigt finner, och bristen utmäta. Menar landbo att honom därvid förnär skett; stånde honom fritt, att det vid häradsrätten återvinna.

text: Nu nöjes man ej åt häradsrättens slut i dessa mål: Är det kronogård, där å syn hållen är; söke då, inom en månads tid, Konungens befallningshavande, och äge han våld den syn pröva och rätta. Är det frälse eller skatte; fullfölje hos domaren sin klagan, som i

text: rättegångsbalken

text: om laga vad sägs.

text: Då bonde från hemman flytta skall, må han ej av bole föra näver, gärdsel, torv, ved, timmer, eller vad det helst är, som han av gårdens ägor tagit, ej eller gödsel. Gör han det; böte som i

text: 10 kap.

text: sägs och före det åter. Ej eller må han före fardag fä eller foder av bole föra, vid tio dalers bot. Haver han, då fardag inne är, foder över, och vill det sälja; bjude det jordägaren, eller honom, som efterkommer. Vare ock bonde skyldig, att kvar vid gården lämna de lås, som vid dörr eller vägg fäste äro, så ock spjäll, fönster, långbord och säte, väggfasta bänkar och sängar, och annat fast innanrede, som till bod, kölna, lada, stall och fähus hörer. Förer han något därav bort; böte för vardera två mark, och skatte det åter.

text: 28 kap. upphävd genom lag (

text: 29 kap. upphävd genom lag (1964:655).


rpubl:andrar: ändr. 1 kap 8 §, 10 kap 13 §, 17 kap 2 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 8 §

rpubl:andrar: upph. 1 kap 8 §, 10 kap 13 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 10 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 11 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 4 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 6 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 3, 5 §§

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 6, 12 §§

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 7 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 4, 8 §§

rpubl:andrar: upph. 9 kap 1-4 §§

rpubl:andrar: ändr. 10 kap 11 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 4, 11 §§

rpubl:andrar: ikrafttr. av 1928:162

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 12 §

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 2 §

rpubl:andrar: ändr. 12 kap 3 §

rpubl:andrar: ändr. 10 kap 7 §, 17 kap 2, 3, 16 §§

rpubl:andrar: ikrafttr. av 1955:230

rpubl:andrar: ändr. tid för ikrafttr. av 1966:456

rpubl:andrar: ändr. 17 kap 4, 11 §§; ny 17 kap 6 a §

rpubl:andrar: ändr. övergångsbest. till 1967:532

rpubl:andrar: upph. 17 kap

rpubl:andrar: ändr. 10 kap. 7 §

rpubl:andrar: upph. 9 kap 10 §

rpubl:andrar: ikrafttr. av 1973:1066

rpubl:andrar: upph. 11 kap 4 §, 12 kap 4 §

rdfs:label: Justitiedepartementet L2

text: 1 kap.

text: Om köp och skifte

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: lag (1915:218).

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.1).

text: 3 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.1).

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.1).

text: Säljer man tvem ett; gälde skadan åter, (och böte tio daler,) och den behålle godset, som först köpte.

text: 6 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.1).

text: 7 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.1).

text: 8 §

text: har upphävts genom

text: lag (1924:321).

text: 9 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85).

text: De varor, som av stadens vräkare böra skådas och prövas, må köparen ej taga till sig, förr än det skett är; eller böte köparen och säljaren, vardera tio daler.

text: 11 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85).

text: 2 kap. har upphävts genom förordning (

text: 1864:41 s.1

text: 3 kap.

text: Huru burskap vinnas må

text: Vill någon burskap vinna, evad han är inländsk (

text: eller utländsk

text: ) man; söke det hos (

text: borgmästare och råd

text: ), och höre de stadens borgerskap där över: varder det honom då av (borgmästare och råd) beviljat; sätte där borgen, att han skall till det minsta sex år i staden bo, och all stadens rätt och rättighet efter makt sin uppehålla; nämne ock den handel och näring, eller det hantverk, där han i stadens bok må inskrivas före, (och göre så vanlig borgare ed;) sedan gives honom burbrev där å.

text: Den, som haver sitt hemvist utrikes, må ej vinna burskap här i riket, så länge han står i lydno under annan överhet.

text: Ej må någon vara borgare i tvenne städer tillika. Varder någon där med funnen, böte femtio daler. (Vill någon bruka flere hantverk än ett, eller idka både köpenskap och hantverk; söke där lov till.)

text: Förordning (1857:62 s.8).

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1857:62 s.8).

text: Vill man säga upp burskap; göre det inför (

text: borgmästare och råd

text: ), sex månader förr, än han sin borgerliga näring avträder, eller ifrån orten flyttar, och vise, att han sin borgareplikt fullgjort haver, som sagt är. Flyttar han utrikes; give ut sjätte penningen av all sin egendom, Konungen och staden till tveskiftes, där ej annorlunda emellan bägge riken slutet är. Förer han egendomen ut, eller bjuder han till att skaffa den bort, förr än avgiften betald är; have då förverkat hälften därav. (Viker han ock själv av, innan han i detta fall rätt för sig gjort; varde för menedare förklarad.) Flyttar han till annan ort inrikes; vare för avgift fri, där ej annorlunda särskilt stadgat är. Flyttar han förr, än han burskap uppsagt, och bevis undfått, att han sin borgareplikt fullgjort; böte femtio daler, och njute dessförinnan ej burskap i annan stad.

text: Förordning (1844:41 s.3).

text: 4 kap. har upphävts genom förordning (

text: 1864:41 s.1

text: 5 kap. har upphävts genom förordning (

text: 1864:41 s.1

text: 6 kap. har upphävts genom förordning (

text: 1864:41 s.1

text: 7 kap. har upphävts genom förordning (

text: 1864:41 s.1

text: 8 kap. har upphävts genom förordning (1858:85 s.1).

text: 9 kap.

text: Om försträckningar i penningar, eller varor, och ränta därav

text: 1 §

text: har upphävts genom

text: lag (1936:82).

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: lag (1936:82).

text: 3 §

text: har upphävts genom

text: lag (1936:82).

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: lag (1936:82).

text: Haver någon av samma man fått flera lån, än ett, och förbundit sig, att för det ena giva större ränta, och för det andra mindre, eller ingen; där må skuldenär avräkna det, som betalas, å vilketdera lån han helst vill; dock ej förr, än förfallodagen inne är. Ej må något på huvudstolen avräknas, förr än räntan gulden är.

text: 6 §

text: har upphävts genom

text: lag (1907:71 s.2).

text: 7 §

text: har upphävts genom

text: lag (1907:71 s.2).

text: 8 §

text: har upphävts genom

text: lag (1905:38 s.16).

text: 9 §

text: har upphävts genom

text: lag (1915:218).

text: 10 §

text: har upphävts genom

text: lag (1975:636).

text: 11 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: 12 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1862:10 s.1).

text: 10 kap.

text: Om pant och borgen

text: Sätter man i pant guld, silver, eller vad det helst är i lösören; göre det med tvenne vittnen, eller tage där å handskrift av honom, som panten i händer får.

text: Nu är dag ute, och löses ej panten åter; have då panthavaren våld, att den å häradstinget en gång, och i staden å tre måndagar, uppbjuda och sedan lagligen värdera och mäta låta. Vill då ägaren lösa panten åter; göre det, i staden inom fjorton dagar, och å landet inom en månad, sedan det honom kungjort var, och gälde därtill den ränta, som han utfäst haver. Vill eller gitter han ej; stånde honom fritt, vad han hellre vill låta panten under offentligt utrop till salu gå, eller låta borgenären den behålla efter värderingen. Varder panten högre värderad, eller försåld, än gälden är; njute då gäldenären det över är: är panten mindre; fylle han bristen.

text: Pant bör väl gömmas och vårdas, och ej utan ägarens lov och minne brukas, eller utlånas, (vid sex dalers bot,) och skadan åter.

text: Kommer skada å pant, förty, att den, som panten hade, den ej rätteligen vårdat; gälde han fullt åter. Sker det av våda, och ej av vangömmo; vare skadan ägarens, och gälde ej dess mindre, vad panten stod före.

text: 5 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: Vill någon sätta ut till annan den pant, som han i händer haver; säge då först ägaren därom till, eller, där han ej när är, give det rätten eller Konungens befallningshavande tillkänna, och sätte panten ej högre ut, eller med andra villkor, än den hos honom häftar före, eller böte en sjätte del av pantens värde, och skadan åter. Nekar någon emot bättre vetande, till den pant han emottagit haver (; böte hälften av det panten värd är).

text: Skepp och skeppsbygge må ej med laga verkan sättas i pant efter ty nu är sagt. Ej heller må luftfartyg sålunda pantsättas.

text: Lag (1973:1066).

text: Går någon i löfte för annan mans gäld; betale han det gäldenär själv ej gälda gitter. Håller gäldenär sig undan, när tiden till betalningen inne är, eller är han utrikes faren, och finnes ej gods hans; lägge då (Konungens befallningshavande) löftesmannen dag före, att skulden betala.

text: Nu haver löftesman sig åtagit annan mans gäld, som sin egen, och utfäst betalning å viss tid, eller ort, eller ock sig lika med gäldenären där till förbundit; söke då borgenär vilkendera han helst vill.

text: Dör gäldenär; svare då dess arvingar, så långt gods hans räcker, och gälde löftesman det som brister. Dör löftesman, medan han under borgen står; vare då borgenär skyldig, att strax fordra ny borgen av gäldenären: gitter han den skaffa; vare den förra löftesmannens arvingar frie: gitter han ej; söke borgenär betalningen genast ut av gäldenären, och bristen av löftesmannens gods.

text: Hava två eller flere gått i borgen utan förbehåll om delad ansvarighet, svare de en för alla och alla för en för sin förbindelse.

text: Lag (1936:87).

text: Nu haver man borgat för själva personen, och ej för hans gäld; skaffe honom fram, och vare saklös. Kommer ej personen fram; betale då löftesman gälden.

text: 13 §

text: har upphävts genom

text: lag (1924:321).

text: 11 kap.

text: Om lån

text: Lånar man något av annan, dött eller kvickt; give åter så gott, som han det tog. Ej må lån missfaras.

text: 2 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: Ingen må, för egen, eller annans skuldfordran, hålla det inne, som han till låns fått, utan han däri panträtt haver, eller med ägarens vilja nödig kostnad där å gjort. Sker det; (

text: böte tio daler

text: ) och give det lånta åter.

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: lag (1986:798).

text: 12 kap.

text: Om inlagsfä, eller nedsatt och förtrott gods

text: Lägger man in hos annan i förvar guld, silver, penningar, eller annat löst gods; lägge in med vittnen, eller tage brev där å.

text: Inlagsfä, och förtrott gods, bör man vårda som sitt eget. Missfares, eller förkommer det, av hans vangömmo, eller vållande; gälde fullt åter. Sker det av våda; vare saklös.

text: Sätter man under annans förvar tillslutna eller förseglade kistor, skåp eller packor, och vet ej den, som anammade, vad där i är; eller är det honom ej, stycke från stycke, till vikt, mått eller antal, i händer givet; påstår sedan den, som inlade, mera under förvar givet vara, än han åter fick;

text: ; vare den, som emottog, fri, där han allt obrutet och oskatt utgiver, som han det anammade. Finnes det vara brutet, och saknar ägaren något; fulltyge då med vittnen, (eller ed sin,) huru mycket han inlagt haver. Gitter han det; svare den godset under sin vård hade, för all skada, eller vise med goda skäl (eller svärje,) att det av hans vangömmo och vållande ej skett är, eller att han ej därav, kunskap och nytta haft. (Varder han övertyga, att han med vilja det försnillat; stånde tjuvs rätt).

text: 4 §

text: har upphävts genom

text: lag (1986:798).

text: Hava flere satt gods under annans vård, där i de alle del äga; det må ej å enderas begäran givas åter, utan han allas fullmakt där å visar. Giver den godset i vård hade det annorlunda ut; svare han vardera för dess del, och söke sin man.

text: Nu vill ej den, som godset emottog, hava det längre i förvar; säge då honom till, som insatte, att han må hämta det åter, och tage bevis där å. Tager ägaren det ej åter; stånde själv all fara.

text: Dör den, som inlagsfä om händer hade; då böra hans arvingar där svara före, och giva fullt åter.

text: Haver man å nedsatt gods nödig kostnad gjort, eller betalt hyra för det rum, där i godset förvaras; då bör ägaren det gälda, förr än godset återgives.

text: 9 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: 10 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: Dömes gods under tredje mans förvar, det bör vårdas, som annat inlagsfä, och ej givas ut, förr än domaren eller befallningshavanden det tillåter.

text: 12 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: 13 kap.

text: Om lega och hyra

text: Leger man till annan (hus, gård, tomt), eller vad det är, för hyra i penningar eller varor, med vissa villkor, eller utan; det bör fast stånda, evad fästepenning där å given är, eller ej.

text: Leger man tvem ett; behålle den, som först hyrde, evad den senare mera utlovat haver, eller ej; och (böte) den, som utlegde (, tio daler), och skadan åter. Samma lag vare om den, som hyrer det han visste till annan uthyrt vara.

text: 3 §

text: har upphävts genom

text: förordning (1858:85 s.1).

text: Hur gods å landet, så ock hus, gårdar, och tomter i staden, legas och hyras må, urskils i

text: jordabalken

text: . (Om hästars, vagnars, och båtars lega av gästgivare, och vad lag är, då de spillas och missfaras, är stadgat i

text: byggningabalken

text: 14 kap.

text: Om legohjon

text: 15 kap. har upphävts genom lag (

text: 1895:64 s.1

text: 16 kap.

text: Huru gäldenär må gods sitt till dess borgenärer på en gång avstå; så ock om dem, som för gäld rymma

text: 17 kap. har upphävts genom lag (1970:979).

text: 18 kap.

text: Om sysslomän eller ombudsmän

text: Varder man av annan ombuden, att å dess vägnar något syssla och uträtta, och säger där ja till; tage fullmakt, och ligge där sedan hans vårdnad å; göre ock redo och besked för det han om händer får.

text: Vad ombudsman eller fullmakt gör och sluter, det vare så gillt, som huvudman det själv gjort och slutit hade. Går ombudsman vidare, än honom betrott är; rätte själv upp all skada, (

text: och böte tjugu daler

text: ), och huvudmannen vare saklös.

text: Handlar syssloman oredligt, brukar list emot honom, som fullmakt gav, vänder sig hans gods till nytta, lånar hans penningar ut, eller tager penningar upp i hans namn; svare till all skada (,och plikte efter omständigheterna). Vare ock den, som fullmakt gav, saklös i allt, vad syssloman, utom hans ombud eller vilja, av annan lånt, eller med någon slutit haver; utan det vises, att det honom till nytta använt är.

text: Haver någon fått fullmakt, att för annan göra och låta, och tager den skada därav, som fullmakt gav; skylle sig själv, som sig ej bättre föresåg. Är ombudsman av försummelse, eller svek, vållande till skadan; plikte då han, som sagt är.

text: Syssloman njute skälig arvodes lön, så ock vedergällning för det, som han å annans ärender rätteligen kostat haver. Är ej avtal därom gjort, eller åsämjer dem ej; ligge det då till rätten.

text: Haver syssloman borgat sin huvudmans gods och varor ut till den, som för ärlig och riktig man känd var, men finnes sedan så fattig, att han ej gitter det återgälda; vare då syssloman ej skyldig det att fylla, utan han särskild vedergällning njuter för det, han slikt äventyr stånda må.

text: Nu haver man sig åtagit, att inom viss tid något å annans vägnar syssla och beställa, eller lovat det till slut driva, och varder där ifrån hindrad av Konungens tjänst, eller sjukdom, egna sysslor, eller annan skälig orsak; låte då sin huvudman det så tidigt veta, att han må kunna någon annan i stället taga; sedan vare ombudsman saklös, när han för den tid räkenskap gör, som han sysslan haft haver.

text: Dör huvudman; göre då syssloman redo och räkning för hans arvingar, och vare sedan vid sysslan skild, där dem ej annorlunda åsämjer. Dör syssloman, och varder något skyldig; svare hans arvingar så långt gods hans räcker.

text: Var som å sysslomans förättning tala vill; göre det lagligen inom natt och år, sedan han vid sysslan skildes, och redo och räkning gjord är av honom, eller av hans arvingar, där han död är. Haver man laga förfall; njute samma tid därefter.

text: Är någon frånvarande, och förefaller något, där i han ej kunnat syssloman nämna; då må skyldeman, eller vän hans, för honom tala och svara, sedan han, där så fordras, borgen satt, att den frånvarande skall för gott känna det han gjort haver. Gillar frånvarande det ej; fylle han, som utan fullmakt annans talan sig tagit, eller dess löftesmän, all skada, som därav timat.

text: KF (1855:82 s. 1) ang. löftesmans rätt att uppsäga och betala gäld m.m.

text: Skall förfallotid för gäld efter uppsägning beräknas; have löftesman lika rätt, som gäldenär, att uppsägning göra och gälden å förfallodagen betala. Är ej avtal om förfallotid gjort, äge ock gäldenär eller löftesman rätt att betala när han vill, ändå att borgenär det ej fordrat.

text: KF 1851:55 s. 4 ang. sättet för uppsägning av förbindelser, för vilka flera äro ansvariga.

text: Hava flera förbundit sig att, en för alla och alla för en, betala gäld och skall förfallotid efter uppsägning beräknas; vare uppsägning, som hos endera sker, ej mot de andra gällande. Har löftesman åtagit sig annans gäld, som sin egen, må, där förfallotiden efter uppsägning jämväl beräknas skall, uppsägning som hos endera sker, ej eller mot den andra gälla. Lag samma vare ock där flera, en för alla och alla för en, ingått sådan borgen, nyss sagd är, för gäld, som efter uppsägning betalas bör.


rpubl:andrar: upph. 49 §

rpubl:andrar: upph.

dcterms:title: Resolution (1757:0119) på städernas allmänna besvär

rdfs:label: Finansdepartementet RS

sort: endast-tryckt

text: /Författningens text finns bara i tryckt version/

type: redaktionell


rpubl:andrar: ändr. betr. tiden för firandet av Marie bebådelsedag, midsommardagen och allhelgonadagen

rpubl:andrar: ikrafttr. av 1952:48

dcterms:title: Förordning (1772:1104) angående sabbatens firande samt vissa helgdagars flyttning eller indragning

rdfs:label: Civildepartementet KY


rpubl:andrar: ändr.

text: Vi GUSTAF, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, med riksdagen, funnit gott att, med upphävande av lagen den 26 maj 1909 (nr 38 s. 10) om ändring i förordningen den 3 april 1810, huruledes rättelse och förklaring uti gjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag av fideikommissegendom kommer att iakttagas, och med ändring av vad samma förordning innehåller häremot stridande, förordna, att ansökningar som avses i förordningen, skola ingivas till justitiedepartementet och prövas av Konungen i statsrådet.

type: overgangsbestammelse

text: Vi GUSTAF ADOLF, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, göra veterligt: att Vi, med riksdagen, funnit gott förordna, att vad i förordningen den 3 april 1810, huruledes rättelse och förklaring uti gjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag av fideikommissegendom kommer att iakttagas, sägs om rättelse och förklaring i gjorda fideikommissförfattningar skall upphöra att gälla vid utgången av juni 1972.

dcterms:identifier: SFS 1810:0403 i lydelse enligt SFS 1972:206

dcterms:title: Förordning (1810:0403) huruledes rättelse och förklaring uti gjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag av fideikommissegendom kommer att iakttagas

text: Vi Carl med Guds nåde, Sveriges, Götes och Wendes konung &c. &c. &c. Arvinge till Norrige, Hertig till Schleswig Holstein &c. &c. göre veterligt: det have Vi med Riksens Ständer funnit för gott förordna, att i de fall, då någon innehavare av fideikommissegendom kunde komma i behov att därpå emot inteckning göra lån eller för egendomen anse förmånligt att få göra utbyte av till fideikommisset hörande jord, eller ock finna sig föranlåten att söka hävande af visse uti fideikommisstiftelser innehavaren föreskrivne villkor, ansökningar i desse eller andre dylike ämnen om fideikommissers rätta mening och bästa tillämpning och som icke röra frågor, vilka mellan fideikommissarier och medarvingar kunna yppas och enligt Allmänna rättegångordningen måste behandlas, böra hos Oss i underdånighet anmälas, på det Vi med Vår Högste Domstol, i likhet med annan förklaring över Allmänna Lagar och Författningar, må därvid, efter sig företeende omständigheter, kunna förfara.

text: Vidare och med övervägande av lagens stadgande i

text: 16 kap.

text: jordabalken

text: om fardag för Lantbonde och hyresman eller deras sterbhusdelägare samt Kongl. förordningen den 22 oktober 1766 om en lika förmån för tjänstemäns änkor och arvingar å deras innehavande Boställen, have Vi med Rikets Ständer velat stadga, att när den, som under fideikommissvillkor innehaver fast egendom, avlider, skola alla, som efter allmän lag äro hans sterbhusdelägare, njuta fardag å hus och gård i staden efter

text: och

text: 13 §§

text: av

text: 16 kap.

text: jordabalken

text: samt å hemman på landet efter

text: 2 §

text: sista momentet och

text: 5 §

text: samma kapitel, jämförde med ovannämnde kongl. förordning; dock att blotta dödsfallet anses äga lika verkan med uppsägning: Och må när fideikommissförfattningen uttryckligen stadgar annat förhållande med flyttning och uppsägning, sådant efter ordalydelsen följas.

text: 1909:38 s. 10

text: Vi GUSTAF, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, göra veterligt: att Vi, med Riksdagen, funnit godt att, med ändring af hvad förordningen den 3 april 1810, huruledes rättelse och förklaring uti gjorda fideikommissförfattningar må sökas samt hvad i afseende på fardag af fideikommissegendom kommer att iakttagas, innehåller häremot stridande, i nåder förordna, att ansökningar, som afses i sagda förordning, skola ingifvas till justitiedepartementet och, efter regeringsrättens hörande, pröfvas af Konungen i statsrådet.


rpubl:andrar: ändr. 6, 7 §§

rpubl:andrar: ändr. 5 §

rpubl:andrar: omtryck

rpubl:andrar: ändr. 2 §

rpubl:andrar: upph. 9 §

rpubl:andrar: upph. 3, 6 §§; ändr. 1, 2, 4, 5, 8 §§; omtryck

dcterms:alternate: SO

dcterms:title: Successionsordning (1810:0926)

text: Vi CARL, med Guds nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung &c. &c. &c., arvinge till Norge, hertig till Schleswig Holstein, Stormarn och Ditmarsen, greve till Oldenburg och Delmenhorst &c. &c., göre veterligt: att, sedan Riksens Ständer enhälligt antagit och fastställt den successionsordning, varefter den högborne furstes, Svea rikes utkorade kronprins, hans kungl. höghet prins JOHAN BAPTIST JULII manliga bröstarvingar skola äga rätt till den svenska tronen, samt Sveriges rikes styrelse tillträda, och denna grundlag till Vårt nådiga gillande blivit överlämnad, have Vi, i kraft av den enligt

text: 85 § i regeringsformen

text: Oss tillkommande rättighet, velat denna av Riksens Ständer samtyckta successionsordning härmed antaga, gilla och bekräfta, alldeles såsom den ord för ord härefter följer:

text: Successionsordning,

text: varefter den högborne furstes, Svea rikes utkorade kronprins, hans kungl. höghets, prins JOHAN BAPTIST JULII av Ponte-Corvo manliga bröstarvingar skola äga rätt till den kungl. svenska tronen, samt att Svea rikes styrelse tillträda; av Konung och Riksens Ständer gjord och fastställd på urtima riksdagen i Örebro den 26 september 1810.

text: Vi efterskrivne Svea rikes Ständer, grevar, friherrar, biskopar, ridderskap och adel, klerkeri, borgerskap och menige allmoge, som nu här i Örebro till allmän urtima riksdag församlade äro, göre veterligt: att, sedan den högborne fursten, Svea rikes utkorade kronprins, hans kungl. höghet prins CARL AUGUST utan manlige bröstarvingar avlidit, och vi även genom den, under den 21 augusti 1810, upprättade förening och valakt, utkorat den högborne furste, prins JOHAN BAPTIST JULIUS av Ponte-Corvo, till Svea rikes kronprins, att på de villkor, så väl nyssnämnda valakt, som ock högbemälde furstes till avgivande av oss föreskrivna försäkran förmå och innehålla, Hans Kungl. Maj:t Vår nu regerande allernådigste Konung och Herre, Carl den XIII:e, efter dess dödliga frånfälle (varmed den Högste Guden nådeligen länge fördröje) i regeringen över Svea rike samt detsamma underlydande länder efterträda, till Sveriges Konung krönas och hyllas, samt riket styra; alltså hava vi för hans kungl. höghets JOHAN BAPTIST JULII, furstens av Ponte-Corvo, äkta manliga bröstarvingar, härmed velat upprätta och fastställa denna ordning för successionen till Sveriges krona och regering, på sätt och med villkor här nedanföre uttryckligen stadgas.

text: Successionsrätt till Sveriges tron tillkommer manliga och kvinnliga efterkommande till kronprins Johan Baptist Julii, sedermera Konung Karl XIV Johans, avkomling i rätt nedstigande led, Konung Carl XVI Gustaf. Äldre syskon och äldre syskons efterkommande ha därvid företräde framför yngre syskon och yngre syskons efterkommande.

text: Lag (1979:935).

text: Vad i denna successionsordning är stadgat om Konungen skall, om Drottning är statschef, gälla henne.

text: Lag (1979:935).

text: upphävd genom lag (1979:935).

text: Såsom

text: 2 §

text: i 1809 års regeringsform uttryckligen stadgar, att Konung alltid skall vara av den rena evangeliska läran, sådan som den, uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, samt Uppsala mötes beslut av år 1593, antagen och förklarad är, sålunda skola ock prinsar och prinsessor av det kungl. huset uppfödas i samma lära och inom riket. Den av kungl. familjen som ej sig till samma lära bekänner, vare från all successionsrätt utesluten.

text: Lag (1979:935).

text: Prins och prinsessa av det kungl. huset må ej gifta sig, med mindre regeringen på hemställan av Konungen därtill lämnat samtycke. Sker det ändock, have han eller hon förverkat arvsrätt till riket för sig, barn och efterkommande.

text: Lag (1979:935).

text: upphävd genom lag (1979:935).

text: Tronföljaren må ej anträda resa utrikes utan Konungens vetskap och samtycke.

text: Lag (1921:21).

text: Prins och prinsessa av kungl. svenska huset må ej, utan Konungens och riksdagens samtycke, bliva regent i utländsk stat, vare sig genom val, arv eller gifte. Sker annorlunda, vare han eller hon samt efterkommande ej berättigade att succedera till svenska tronen.

text: Lag (1979:935).

text: upphävd genom lag (1974:154).

text: Till yttermera visso, att vi allt detta föreskrivna så belevat och beslutit, have vi samtlige Svea rikes Ständer detta underskrivit och beseglat; som skedde i Örebro den tjugusjätte dagen i september månad, år efter Kristi börd, ett tusende åttahundrade och på det tionde.

text: Detta allt, som föreskrivet står, vele Vi ej allenast själve för orygglig grundlag antaga, utan bjude och befalle jämväl i nåder, att alle de, som Oss och Våre efterträdare samt riket med huldhet, lydno och hörsamhet förbundne äre, böra denna successionsordning erkänna, iakttaga, efterleva och hörsamma. Till yttermera visso have Vi detta med egen hand underskrivit och bekräftat, samt Vårt kungl. insegel låtit veterligen hänga här nedanföre, som skedde i Örebro, den tjugosjätte dagen i september månad, året efter Vår Herres och Frälsares Jesu Kristi börd, det ett tusende åttahundrade och på det tionde.


dcterms:title: Kungörelse (1821:1205) angående vad genom konvention mellan Kungl. Maj:t samt Hans Maj:t kejsaren av Ryssland blivit överenskommet angående brottmålens behandling å ömse sidor om riksgränsen

rdfs:label: Justitiedepartementet L4

text: Wi CARL JOHAN, med Guds Nåde, Sweriges, Norriges, Göthes och Wendes Konung: Göre weterligt: att wid den emellan Oss samt Hans Maj:t Kejsaren af Ryssland den 17. Januarii innewarande år slutne Convention, hafwe Wi samt Hans Maj:t Kejsaren af Ryssland, genom en särskild Artikel öfwerenskommit och stadgat som följer:

text: Brott större eller mindre som af endera Magtens undersåte begås inom den andre Magtens område, bör, enär den brottslige å sistnämnde ställe ertappas, dömas och straffas efter det Lands Lagar och af Dess Domstolar, der förbrytelsen skett.

text: Skulle den ena Magtens undersåte på den andra Magtens territorium, uti någon af de wid gränsen emellan Swerige och Ryssland belägne Socknar, begå sådant brott som uti Sjunde artikeln af Gränse-Reglerings- Tractaten den Tjugonde November Ettusende Åttahundrade Tio upräknas, nemligen: mord, mordbrand, stråtröfweri eller stöld, och sedermera taga sin tillflygt i sitt eget Land, har den förolämpade eller allmän Åklagare, att hos Länets Landshöfding, der brottet blifwit begångit, göra anmälan om undersökning, då denna Auctoritet bör, efter erhållen uplysning om brottets werklighet genom brefwexling med Landshöfdingen i det Län, hwarunder den anklagade lyder, begära undersökning.

text: Sistnämnde Landshöfding tillkommer då föranstalta, ej allenast, att undersökning warder utsatt wid den Domstol inom den anklagades Fädernesland, som är belägen närmast det ställe, der brottet blifwit föröfwadt, utan ock, att den anklagade wid Domstolen warder instäld, samt om den till undersökningen bestämde dag, lämna underrättelse åt den Landshöfding som undersökningen begärt, hwilken bör sådant wederbörande målsägande eller Åklagare tillkännagifwa.

text: Målsäganden och Åklagaren åligger det att å den för undersökningen bestämda tid och ort sig inställa, försedd med de wittnen eller andra bewis som kunna wara att tillgå; ägandes de om inkallande af sådane wittnen som icke äro wistande inom det Rikets gränsor der undersökningen hålles begära handräckning af Landshöfdingen i det Land, under hwars styrelse nämnde personer lyda.

text: Domstolen der målet sålunda blifwit anhängigt bör så wäl wid undersökningen som i afseende på straffets bestämmande förfara efter Landets gällande Lagar.

text: Begås mindre förbrytelser wid Swenska och Ryska gränsen af den ena Magtens undersåte inom den andra Magtens område och har han till sitt Land återkommit, må den förolämpade sjelf eller genom fullmägtig, äga omedelbarligen wända sig till närmast wid gränsen warande Domare i det Land hwartill förbrytaren hörer och sin talan emot honom efter det Landets Lagar utföra, skolandes derstädes all laga handräckning honom meddelas.


dcterms:title: Kungörelse (1827:60 s.1007) angående åtskilliga föreskrifter för bevakande av kronans rätt i de henne rörande rättegångar vid domstolarna

text: Wi Carl Johan, med Guds Nåde, Sweriges, Norriges, Göthes och Wendes Konung, Göre weterligt: Att Wi, till ett säkrare befrämjande deraf, att Kronans rätt i de henne rörande Rättegångar wid Domstolarne blifwer behörigen iakttagen och bewakad, i Nåder godtfunnit förordna, att den person, som å Kronans wägnar, i något Kronans rätt rörande mål, antingen såsom kärande eller swarande, wid Under-Domstol talan förer, bör, genast efter hwarje Rättegångs-tillfälles slut, inberätta hwad derwid förelupit till det Embetswerk, som honom till målets utförande förordnat, och hwilket Embetswerk tillhör, att jemte tagen noga kännedom af målet, deri anskaffa och Krono-Ombudet meddela alla till målets utförande och förswarande af Kronans rätt nödige uplysningar och handlingar: Att, då Kronan wid Under-Domstol i målet tappat, Krono-ombudet, wid answar, alltid skall i behörig tid Kronans rätt till dess talans fullföljande i laga ordning förwara, samt derefter, med handlingarnes öfwerlemnande, af det Embetswerk, som honom förordnat, begära föreskrift, huruwida målet fullföljas skall: Att nämnde Embetswerk bör föranstalta, det målet alltid till Hof-Rätt fullföljt warder, så wida samma Embetswerk icke skulle finna laga skäl dertill saknas; dock att i mål, der Wår Befallningshafwande Kronans Ombud förordnat, med handlingarnes öfwerlemnande, anmälan derom bör göras hos Wårt Justitie-Kantzlers-Embete, som om målets fullföljd eller nedläggande förordnar: Och att på lika sätt, då målet i Hof-Rätt blifwit afgjordt och Kronan tappat, Advocat-Fiscalen derstädes, eller den, som till målets utförande i samma Rätt särskilt kan wara förordnad, alltid skall i behörig tid och ordning anmäla och utwerka tillstånd till målets dragande under Wår Nådiga pröfning, hwarefter fullföljden af ändringssökandet, efter Krono-Ombudets derom görande förfrågan, på Wårt Justitie-Kantzlers-Embetets, och der Krono-Ombudet blifwit af något utaf Wåre och Rikets Kollegier förordnadt, på dess pröfning beror; kommande för öfrigt, hwad för iakttagande af Kronans rätt i wisse särskilte mål är förordnadt, att derjemte lända till efterrättelse.